Ухвала

Іменем України

14 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 757/21377/22-ц

провадження № 61-11087ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатеса Усок Тетяна Сергіївна, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні

з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди брати участь

у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши способи його участі у вихованні дочки: систематичні побачення та можливість вільного спілкування з дитиною кожного тижня у понеділок, середу та у п`ятницю другого, четвертого тижня, у суботу другого, четвертого тижня, у неділю другого, четвертого тижня з урахуванням здоров`я, потреб та інтересів дитини у вільний від навчання час, з одночасним покладенням на ОСОБА_1 обов`язку повідомляти інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 разом із малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за межами території України, та відповідачка почала створювати перешкоди у спілкуванні із дитиною (не надає жодної інформації щодо доньки та умов її проживання і потреб). Відсутність заходів забезпечення позову призведе до неможливості чи утруднення виконання рішення суду, оскільки можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти з дитиною.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просив суд забезпечити позов шляхом зобов`язання ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати йому можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідача час, а також за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин, про що постановити відповідну ухвалу про забезпечення позову.

Печерський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 10 листопада

2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідача час, а також за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з урахуванням збереження емоційного зв`язку дитини з батьком, можливості виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій, що може мати негативний вплив на психоемоційний стан дитини, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 29 червня 2023 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року в частині вирішення вимог заяви про забезпечення позову щодо зобов`язання ОСОБА_1 за першою вимогою ОСОБА_2 повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто позивача не пізніше наступного дня настання таких обставин скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог заяви відмовив.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом усунення перешкод у спілкуванні та побаченні з дитиною за допомогою відеозв`язку протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком. Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту з дитиною. Водночас, заходи забезпечення позову в частині зобов`язання відповідачки за першою вимогою повідомляти позивачу інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін повідомляти позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин, можуть створити складнощі та є додатковими зобов`язаннями для матері. Вказані заходи не стосуються предмету позову, та не впливають на виконання в майбутньому рішення суду, а тому такі заходи забезпечення позову задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року, ОСОБА_1 ,

в інтересах якої діє адвокатеса Усок Т. С., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення вимог заяви про зобов`язання надавати можливість спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Судові рішення в частині вирішення вимог заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин, до Верховного Суду не оскаржуються, тому перегляду в касаційному порядку не підлягають.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявниця посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Разом з тим, суди не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від: 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17 (провадження № 61-16044св18), 17 жовтня 2018 року у справі

№ 183/5864/14-ц (провадження № 61-38692св18), 21 листопада 2018 року

у справі № 752/6255/18 (провадження № 61-39768св18), 13 березня

2019 року у справі № 755/1357/18 (провадження № 61-31170св18),

01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18), 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження

№ 61-227074св19).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано суть та мету заходів забезпечення позову. Крім того, не взято до уваги частину десяту статті 150 ЦПК України, відповідно до якої не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У касаційній скарзі заявниця порушує клопотання пропоновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова Київського апеляційного суду прийнята 29 червня 2023 року. Останній день подання касаційної скарги (з урахуванням вихідних

днів) - 31 липня 2023 року. Касаційна скарга подана 24 липня 2023 року.

Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд приходить до висновку, що відсутня необхідність для поновлення заявниці строку на касаційне оскарження, оскільки він не пропущений.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року

у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказала, оскільки на ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову після її перегляду в апеляційному порядку за змістом пункту 2 частини першої

статті 389 ЦПК України можна подати касаційну скаргу, то і прийняту за результатами перегляду вказаної ухвали постанову суду апеляційної інстанції, який таку ухвалу залишив без змін, теж можна оскаржити до суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що у серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною.

Одночасно із позовною заявою ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Печерський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 10 листопада

2022 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідача час, а також за першою вимогою позивача повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомляти про це позивача особисто не пізніше наступного дня настання таких обставин.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції,

ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 29 червня 2023 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2022 року в частині вирішення вимог заяви про забезпечення позову щодо зобов`язання ОСОБА_1 за першою вимогою ОСОБА_2 повідомляти інформацію щодо матеріального стану, фізичного здоров`я, розвитку та потреб дитини, фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання змін, повідомити про це особисто позивача не пізніше наступного дня настання таких обставин скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог заяви відмовив. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з частинами третьою, десятою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року

у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав, послався на те, що ОСОБА_1 свідомо перешкоджає йому у спілкуванні з донькою і не надає жодної інформації щодо доньки та умови її проживання і потреби, що на переконання позивача може призвести до втрати безпосередніх емоційних контактів з дитиною, та, як наслідок, до неможливості виконання рішення суду у справі.

Суди встановили, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною. Малолітня дочка сторін ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з матір`ю за межами України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову;

Судове рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною спрямовано на збереження емоційного зв`язку дитини з батьком. Заходи ж забезпечення позову, що полягають у наданні позивачу можливості спілкування з малолітньою донькою за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідача час, спрямовані на сприяння забезпечення відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком на час вирішення по суті спору щодоусунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною.

У справі, що переглядається, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, суди встановили, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості батька регулярно спілкуватися з донькою.

Відповідно до статті 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша,

друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від:

25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження

№ 61-9164св20), 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), 15 вересня 2021 року у справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження № 61-12931св21), 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21 (провадження № 61-6056св22).

З метою запобігання втрати емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог чинного законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині зобов`язання надавати можливість спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку, апеляційний суд виходив з того, що під час тривання судового процесу контакт дитини з кожним із батьків є необхідним та важливим.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі

«М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що «при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення».

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, оцінивши доводи позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з урахуванням права батька на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також, враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, суди дійшли висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачки - матері малолітньої дитини до розгляду спору по суті надавати позивачеві можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку.

Такий захід забезпечення позову буде сприяти відновленню довірчих відносин та емоційного контакту між батьком та дитиною, відповідатиме інтересам як батька, так і дитини, та зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц (провадження № 61-1153св17).

Таким чином, обставини, викладені в заяві про забезпечення позову, свідчать про наявність фактичних обставин, з яким закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи предмет позову, обраний позивачем вид його забезпечення в частині зобов`язання відповідачки надавати позивачеві можливість спілкування з малолітньою дитиною за допомогою відеозв`язку не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування дитини з батьком може призвести до втрати емоційного контакту, що в свою чергу ускладнить чи зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки може призвести до втрати емоційного контакту з дитиною.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених у постановах Верховного Суду від: 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17 (провадження № 61-16044св18), 17 жовтня 2018 року

у справі № 183/5864/14-ц (провадження № 61-38692св18), 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18 (провадження № 61-39768св18),

13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18 (провадження

№ 61-31170св18), 01 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18), 25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження № 61-227074св19), колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі

№ 766/18228/17 (провадження № 61-16044св18) ОСОБА_4, від імені якої діє адвокат ОСОБА_7, подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок загальною площею 271,8 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, розташований по АДРЕСА_1, до набрання законної сили рішенням суду.

У постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі

№ 183/5864/14-ц (провадження № 61-38692св18) ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2; приміщення НОМЕР_3 загальною площею 3,7 кв. м,

що за адресою: АДРЕСА_2, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2; квартиру АДРЕСА_3, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та на грошові кошти ОСОБА_2, що розміщені на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у тому числі на поточному рахунку № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 в Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк», в межах заявлених вимог про стягнення грошових коштів у розмірі 1 072 292,60 грн.

У постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№ 752/6255/18 (провадження № 61-39768св18) ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на приміщення № АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_5 в межах суми пред`явленого позову, а саме 233 319 грн, вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження спірним приміщенням до закінчення судового провадження у даній справі або до закінчення договору оренди, тобто

до 30 березня 2019 року.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі

№ 755/1357/18 (провадження № 61-31170св18) ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила зупинити продаж арештованого майна, а саме: земельної ділянки площею 3,0336 га, кадастровий номер НОМЕР_1; площею 4,1754 га, кадастровий номер НОМЕР_2; площею 5,2595 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованих за адресою: Київська область, Макарівський район, Лишняківська сільська рада, які належать ОСОБА_2 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, виданих на підставі розпорядження Макарівської районної державної адміністрації від 10 червня 2008 року № 2308.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі

№ 524/188/18 (провадження № 61-38051св18) ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, посилаючись на те, що він має намір звернутися до суду з позовом про звільнення від арешту належного йому на праві власності транспортного засобу - автомобіля марки Porsche Cayenne, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який безпідставно та незаконно у нього вилучений та тимчасово затриманий.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі

№ 757/61850/18-ц (провадження № 61-227074св19) ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осипенка Д. О. про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2005 року

№ 119/2005-К; зупинення виконавчого провадження від 03 серпня 2017 року № 54428816, що знаходиться на виконанні Печерського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у міста Києві.

Отже, посилання в касаційній скарзі на постанови Верховного Суду

від: 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17 (провадження

№ 61-16044св18), 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/14-ц (провадження № 61-38692св18), 21 листопада 2018 року у справі

№ 752/6255/18 (провадження № 61-39768св18), 13 березня 2019 року

у справі № 755/1357/18 (провадження № 61-31170св18), 01 жовтня

2020 року у справі № 524/188/18 (провадження № 61-38051св18),

25 листопада 2020 року у справі № 757/61850/18-ц (провадження

№ 61-227074св19) є безпідставними, оскільки фактичні обставини, предмет позовних вимог, вид забезпечення позову та правове регулювання відрізняються у цих справах й у справі, яка переглядається.

Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано суть та мету заходів забезпечення позову, а також не взято до уваги частину десяту статті 150 ЦПК України колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом усунення перешкод

у спілкуванні та побаченні з дитиною за допомогою відеозв`язку протягом певного проміжку часу спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком.

Забезпечення позову шляхом надання побачень батьку з дитиною за допомогою відеозв`язку спір по суті не вирішує, оскільки позовними вимогами є: зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди позивачу брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, визначивши спосіб участі у вихованні - систематичні побачення та можливість вільного спілкування із дочкою у визначений проміжок часу, що є відмінним від застосованого заходу забезпечення позову.

Інші доводи касаційної скарги є такими, що зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявниці з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права й висновків судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині

не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Сама по собі незгода заявниці із судовими рішеннями в частині вимог заяви про забезпечення позову щодо зобов`язання відповідачки до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати позивачу можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідачки час, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатеса Усок

Тетяна Сергіївна, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва

від 10 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною, за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі надавати ОСОБА_2 можливість спілкування з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою відеозв`язку кожного тижня, раз у два дні, зокрема у кожний вівторок, четвер та у суботу у вільний від роботи відповідачки час.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук