КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1043/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Линок В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: Професійна спілка працівників Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», Первинна профспілкова організація працівників Центрального офісу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання звільнення протиправним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним його звільнення з посади старшого регіонального менеджера з питань безпеки (м. Київ) управління фізичної безпеки АТ «Райфайзен Банк Аваль» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, проведене наказом №1911-к від 11 вересня 2020 року; скасувати наказ АТ «Райфайзен Банк Аваль» №1911-к від 11 вересня 2020 року про звільнення з роботи; поновити ОСОБА_1 на посаді в АТ «Райфайзен Банк Аваль»; стягнути з АТ «Райфайзен Банк Аваль» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36 200,20 грн, а також моральну шкоду у розмірі 150 000 грн; здійснити розподіл судових витрат та допустити негайне виконання рішення в частині вимог про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

В обґрунтування позову зазначав, що з 03 листопада 2003 року по 11 вересня 2020 року перебував у трудових відносинах з АТ «Райфайзен Банк Аваль», остання посада - старший регіональний менеджер з питань безпеки (м. Київ) управління фізичної безпеки.

Наказом №1911-к від 11 вересня 2020 року позивача звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вказував, що загальний трудовий стаж позивача становить 16 років, 10 місяців, один тиждень та 1 день.

Зауважував, що його було звільнено з посади, не дивлячись на статус учасника ліквідації аварії на ЧАЄС 2-ї категорії. Роботодавцем було порушено вимоги статті 42 КЗпП України, оскільки АТ «Райфайзен Банк Аваль» не надав позивачу переважне право залишитись на посаді у зв`язку із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці по відношенню до інших працівників. Також роботодавцем було проігноровані заяви позивача на переведення на інші посади, які були вільні до дня його звільнення, а отже не виконано положення статті 49-2 КЗпП України.

Крім того, роботодавцем порушено вимоги Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки не надано профспілковій організації, яка діє на підприємстві і членом якої є позивач, відомості про вивільнення працівників.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У мотивування вимог зазначає, що жоден з переведених працівників не мав такої високої кваліфікації, не був у категорії ключових працівників банку та не мав чорнобильських пільг щодо переважного права на працевлаштування у новоствореному підрозділі.

Посилається на застосування до нього дискримінаційного підходу за віком, оскільки він був найстаршим за віком у порівнянні із тими, хто отримав посади у новоствореному підрозділі.

Зауважує, що його заява від 12 травня 2020 року щодо надання згоди на переведення на вакантну посаду головного менеджера з комплаєнсу та контролю Управління комплаєнсу та контролю не була розглянута відповідачем.

Вказує, що відповідач не проінформував профспілковий комітет за три місяці до майбутніх скорочень, доказів проведення відповідних консультацій не надав.

Посилається на порушення судом першої інстанції строків розгляду справи та складення повного тексту судового рішення.

20 грудня 2022 року Київським апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача Оленченко О.Л. , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що процедура звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, передбачена чинним законодавством України, не була порушена АТ «Райфайзен Банк Аваль».

З огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про порушення прав позивача з боку АТ «Райфайзен Банк Аваль» при звільненні, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду.

Висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Райфайзен Банк Аваль» з 03 листопада 2002 року по 11 вересня 2020 року.

11 вересня 2020 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» видано наказ №1911К про звільнення ОСОБА_1 , старшого регіонального менеджера з питань безпеки (м. Київ) управління фізичної безпеки з роботи 11 вересня 2020 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України.

25 березня 2020 року Наглядовою радою АТ «Райфайзен Банк Аваль» в межах наданих їй повноважень за статутом було прийнято рішення про внесення змін в організацію виробництва і праці банку, а саме було виключено з організаційної структури банку Вертикаль Безпеки та Управління фізичної безпеки банку, як самостійний підрозділ банку, у зв`язку із чим вирішено скоротити всю чисельність та штат працівників Управління фізичної безпеки банку, в якому працював ОСОБА_1 .

На виконання рішення Наглядової Ради Банку прийнята Постанова Правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» №П-60/2 від 29 квітня 2020 року, відповідно до якої Департаменту організаційного управління та адміністрування трудових відносин доручено провести процедуру звільнення працівників визначених підрозділів у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: скорочення штату та чисельності працівників (пункт 1 статті 40 КЗпП України), або переведення цих працівників за їх згодою на пропоновані посади у встановленому чинним законодавством України та нормативними документами Банку порядку, а Департаменту персоналу внести необхідні зміни до штатного розпису Банку у встановленому в Банку порядку.

30 квітня 2020 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» затверджено новий штатний розпис Центрального офісу з 01 травня 2020 року та виключено зі штатного розпису всі посади в Управлінні фізичної безпеки, які згідно Протоколу Наглядової Ради та Постанови Правління підлягали скороченню.

Наведене підтверджує той факт, що в АТ «Райфайзен Банк Аваль» фактично відбулися зміни в організації виробництва і праці, виключено з організаційної структури Банку Вертикаль безпеки та Управління фізичної безпеки Банку як самостійний підрозділ Банку, скорочено всю чисельність та штат працівників зазначеного Управління, в тому числі скороченню підлягала і посада, яку обіймав ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Питання доцільності зміни організаційної структури або скорочення чисельності або штату працівників на підприємстві не є предметом обговорення під час розгляду судом спору про незаконність звільнення, оскільки це є виключним правом роботодавця, яке ним реалізується на власний розсуд. В той же час, суди повинні перевірити наявність самих підстав для звільнення, тобто чи дійсно на підприємстві відбулись зміни в організації виробництва і праці і чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27 травня 2021 року №201/6689/19, від 28 березня 2019 року №755/3495/16-ц, від 22 січня 2020 року №451/706/18.

Таким чином, АТ «Райфайзен Банк Аваль» вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Як свідчать матеріали справи 05 травня 2020 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» видано Наказ №973К «Про попередження про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників».

Згідно Додатку до Наказу № 973К від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та скорочення чисельності та штату працівників через два місяці з дня ознайомлення з цим наказом (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

З вищевказаним Наказом №973К ОСОБА_1 ознайомлено 06 травня 2020 року в робочому кабінеті останнього за адресою: вул. Пирогова, 7-7Б, та у зв`язку із відмовою позивача проставити підпис про ознайомлення з наказом складено Акт про відмову працівника від підпису.

Факт ознайомлення з Наказом № 973К не заперечувався стороною позивача під час розгляду справи по суті.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що при звільненні порушено його права, які мають бути відновлені способом, вказаним у позові.

Згідно частини першої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе зокрема у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, що визначено частиною першою статті 49-2 КЗпП України.

Правилами частини першої статті 42 КЗпП України передбачено, що при скорочені чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у частині другій цієї статті. Зокрема, сімейним - при наявності двох більше утриманців; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За приписами пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Щодо виконання роботодавцем положень статті 42 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників, вказаним у частині другій статті 42 КЗпП України. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. До таких категорій наряду з іншими належать також працівники, на яких поширюються гарантії, встановлені статтями 20, 21 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що реалізація переважного права на залишення на роботі з урахуванням стажу та досвіду роботи працівника, а також інших переваг, може мати місце у ситуації, коли скорочення штату стосується кількох аналогічних посад, а скороченню підлягає лише певна їх частина.

Тобто, при звільненні у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників переважне право залишення на роботі має визначатися серед працівників, які займають однакову посаду та мають рівні кваліфікацію та продуктивність праці. В іншому випадку, коли скорочується посада, на якій працює лише 1 (одна) штатна одиниця або коли скороченню підлягають всі штатні одиниці, які займають однакову посаду, або скорочується весь штат працівників підрозділу, вказані положення статті 42 КЗпП України не підлягають застосуванню, оскільки звільненню підлягають всі працівники, які займають такі посади.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №756/5243/17, від 30 вересня 2020 року у справі №459/2165/18, від 19 травня 2021 №711/8704/19, від 16 червня 2021 року №490/2556/18.

Як убачається зі штатного розпису Управління фізичної безпеки, в якому працював ОСОБА_1 , на момент прийняття Правлінням АТ «Райфайзен Банк Аваль» рішення про скорочення всієї чисельності та штату працівників цього Управління, в Управлінні була передбачена лише одна штатна одиниця на посаді старшого регіонального менеджера з питань безпеки (м. Київ) Управління фізичної безпеки банку, про що свідчить розпорядження від 26 лютого 2020 року про затвердження штатного розпису з 01 березня 2020 року, яку займав позивач.

Таким чином, в банку були відсутні інші працівники, які б займали таку ж посаду як ОСОБА_1 та серед яких мали б визначатись особи, які мають переважне право на залишенні на роботі.

Окрім того, скороченню підлягав весь штат та чисельність працівників Управління фізичної безпеки, тобто жоден з працівників не підлягав залишенню на роботі на посаді в цьому Управлінні фізичної безпеки.

Зважаючи на викладене, переважне право позивача, передбачене статтею 42 КЗпП України, не могло бути реалізовано під час його звільнення, оскільки були відсутні інші працівники, які б займали таку ж посаду та серед яких мали б визначатись особи, які мають переважне право на залишення на роботі, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Виходячи з системного тлумачення частин першої та другої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо (Правові позиції Верховного Суду України, викладені у постанові від 09 серпня 2017 року у справі №6-1264цс17, Верховного суду у постановах від 16 грудня 2020 року у справі №226/1669/18, від 27 березня 2019 року у справі №756/5243/17).

Як убачається з Акту про відмову працівника від підпису про ознайомлення з наказом від 06 травня 2020 року, одночасно з ознайомленням з наказом №973К від 05 травня 2020 року ОСОБА_1 , старшому регіональному менеджеру з питань безпеки управління фізичної безпеки, було вручено перелік вакантних посад в банку станом на 06 травня 2020 року по Центральному офісу на 5 сторінках, який включав 168 вакансій та по обласних дирекціях на 6 сторінках, який включав 219 вакансій. Ставити підпис про ознайомлення з вказаним переліком вакансій ОСОБА_1 відмовився.

ОСОБА_1 також було усно роз`яснено, що у випадку згоди на переведення на іншу роботу, запропоновану банком, він має подати заяву, оформлену відповідно до вимог нормативних документів банку. Не надання цієї заяви буде вважатися відмовою від переведення та позивача буде звільнено у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Вказані обставини під час розгляду справи не були спростовані позивачем.

Окрім того, як установлено судом, на виконання вимог частини третьої статті 49-2 КЗпП України ОСОБА_1 в період з дня попередження по день звільнення надавались переліки всіх наявних на вказані в переліках дати вакантних посад в банку по всій мережі АТ «Райфайзен Банк Аваль»: 25 червня 2020 року актуальний перелік вакансій по Центральному офісу станом на 25 червня 2020 року (86 вакансій); 10 липня 2020 року актуальний перелік вакансій по Центральному офісу та в регіонах станом на 10 липня 2020 року (232 вакансії); 15 липня 2020 року актуальний перелік вакансій по Центральному офісу та в регіонах станом на 15 липня 2020 року (232 вакансії в ЦО та 233 вакансії в дирекціях та відділеннях); 17 липня 2020 року перелік вакансій станом на 17 липня 2020 року (180 вакансій); 03 серпня 2020 року перелік вакансій станом на 03 серпня 2020 року (105 вакансій в ЦО, 260 вакансій в дирекціях та відділеннях); 10 серпня 2020 року актуальний перелік вакансій станом на 10 серпня 2020 року (102 вакансії в ЦО та 156 вакансій в дирекціях та відділеннях); 04 вересня 2020 року перелік вакансій станом на 04 вересня 2020 року (89 вакансій в ЦО, 170 вакансій в дирекціях та відділеннях).

Переліки вакантних посад вручались ОСОБА_1 особисто або шляхом направлення на його електронну пошту відповідно до Заяви-згоди позивача на застосування електронного документообігу в трудових відносинах від 06 лютого 2020 року.

Так, 04 травня 2020 року засобами електронної пошті позивачем направлялась заява про переведення його на посаду менеджера з безпеки Управління фізичної безпеки Департаменту правового забезпечення та безпеки.

10 липня 2020 року заяви про переведення на посади в Департамент грошового обігу, інкасації коштів та перевезення валютних цінностей - провідного експерта з підтримки терміналів самообслуговування; головного експерта з підтримки процесів інкасації коштів та начальника відділу касових операцій та інкасації коштів.

25 червня 2020 року позивачем подано заяву на переведення на посаду менеджера з протидії фінансовим злочинам Управління менеджменту фінансових злочинів Департаменту комплаєнсу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, кожна заява була розглянута банком та у переведенні на ці посади позивачу було обґрунтовано відмовлено у зв`язку із відсутністю у останнього відповідної кваліфікації, освіти та досвіду для виконання роботи на цих посадах або у зв`язку із відсутністю на момент розгляду заяв таких вакантних посад внаслідок їх скорочення та виключенням зі штату банку.

Також безпідставними є посилання позивача, викладені в апеляційній скарзі, що його заява від 12 травня 2020 року щодо надання згоди на переведення на вакантну посаду головного менеджера з комплаєнсу та контролю Управління комплаєнсу та контролю не була розглянута відповідачем, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази відправлення такої заяви на адресу відповідача та отримання АТ «Райффайзен Банк Аваль» вказаної заяви.

Окрім того, в указаному листі від 12 травня 2020 року ОСОБА_1 зазначив лише про намір подати заяву після виходу з відпустки.

До того ж, матеріалами справи встановлено, що вказана вакансія головного менеджера з комплаєнсу та контролю Управління комплаєнсу та контролю з 01 липня 2020 року була скорочена та виключена зі штатного розпису управління на підставі розпорядження правління АТ «Райффайзен Банк Аваль» №Р-5/4 від 30 червня 2020 року.

Судом першої інстанції було обґрунтовано не взято до уваги твердження позивача щодо його переважного (першочергового) права згідно статті 42 КЗпП України на призначення на нові посади в новостворених підрозділах з огляду на наступне.

Передбачене статтею 42 КЗпП України переважне право залишення на роботі має обмежену сферу застосування та не підлягає застосуванню у випадках призначення (переведення) працівників на вакантні посади на підприємстві.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 травня 2021 року №310/9294/18, від 27 березня 2019 року №756/5243/17, від 09 червня 2021 року №754/13570/18, відповідач сам вправі визначати кваліфікаційні вимоги до своїх працівників відповідно до посадових обов`язків, які ставляться перед працівником.

Право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), оскільки, переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах.

Щодо доводів ОСОБА_1 про порушення під час його звільнення статей 43, 49-4 КЗпП України та статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які передбачають отримання згоди профспілки на звільнення та інформування профспілки про майбутні скорочення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, як це передбачено статтею 43 КЗпП України.

У розумінні положень статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Аналогічні положення містились у статті 49-4 КЗпП України (в редакції на день виникнення спірних правовідносин).

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2020 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» до Первинної профспілкової організації працівників Центрального офісу публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль», членом якої був позивач, направлено подання про надання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

26 червня 2020 року за участі позивача на засіданні Профкому було розглянуто подання банку та надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить копія протоколу профспілкової організації №10/06/20р.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 в стані тимчасової непрацездатності з 22 липня 2020 року по 07 серпня 2020 року, у відпустці з 10 серпня 2020 року по 28 серпня 2020 року, 31 серпня 2020 року сплив передбачений частиною восьмою статті 43 КЗпП України строк в один місяць, протягом якого роботодавець має право розірвати трудовий договір з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

У зв`язку з викладеним, АТ «Райфайзен Банк Аваль» з метою дотримання вищенаведених норм трудового законодавства повторно звернулось до Первинної профспілкової організації працівників Центрального офісу публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» з відповідним поданням, яке було розглянуто та надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, про що свідчить протокол засідання Профкому №18/09/20 від 08 вересня 2020 року.

Таким чином, оскільки Первинна профспілкова організація працівників Центрального офісу публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» була повідомлена про заплановане звільнення ОСОБА_1 11 червня 2020 року, тобто за три місяці до винесення відповідного наказу про звільнення від 11 вересня 2020 року, з боку відповідача відсутні порушення положень статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Згідно з приписами частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статей 12, 79, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

З огляду на викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що процедура звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, передбачена чинним законодавством України, не була порушена АТ «Райфайзен Банк Аваль», а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним звільнення, скасування наказу №1911К від 11 вересня 2020 року, поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди судом першої інстанції правомірно відмовлено з огляду на те, що під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про порушення прав позивача з боку АТ «Райфайзен Банк Аваль» при звільненні.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки під час розгляду справи порушено строки її розгляду та складення повного тексту судового рішення, не заслуговують на увагу суду та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення у розумінні положень статті 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевим судом та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже слід відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник