07.08.2023 Справа № 756/998/22
Провадження № 2/756/764/23
Справа № 756/998/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 серпня 2023 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Житлово-будівельний кооператив "Азбоцементник", про усунення перешкод у користуванні квартирою,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ЖБК "Азбоцементник" про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позову зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , який у спільному коридорі загального користування самовільно, без будь-якого погодження з нею та відповідними органами державного архітектурного нагляду та будівельного контролю, встановив додаткові двері з відповідною перегородкою, які не передбачені ані технічним паспортом, ані державними будівельними нормами.

Оскільки встановлення ОСОБА_2 додаткових дверей з перегородкою у спільному коридорі позбавляє її можливості доступу до власних мереж та комунікацій (мережі інтернет, домофону, кабельного телебачення), доступу до загального пожежного гідранту, а також таке встановлення порушує звукоізоляцію її квартири, що виражається в тому, що вона чує дзвінок домофону відповідача, ОСОБА_1 просить суд усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені двері з відповідною перегородкою у спільному коридорі загального користування на сходовій клітині під`їзду в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилаючись на те, що відповідачем не здійснювалось незаконні будівельні роботи, зважаючи на відсутність порушеного права позивачки, а також невідповідність обраного нею способу захисту, просить суд відмовити у задоволення позовних вимог.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не погоджуючись із запереченнями відповідача вказує на незаконну зміну розміру квартири відповідача за рахунок місць загального користування, а відтак відсутні підстави для відхилення позовних вимог.

У письмових поясненнях представник ЖБК "Азбоцементник" зазначає, що з метою перевірки викладених у позові обставин було здійснено огляд коридору загального користування на 2-му поверсі будинку, де розташовані квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 за результатами якого встановлено відсутність будь-яких перегородок або дверей, крім дверей квартир, доступ до загальнобудинкового майна не обмежений, пожежний гідрант розташований за межами будинку, доступ до нього є вільним, а тому вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник ЖБК "Азбоцементник" у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повістки за місцезнаходженням юридичної особи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом установлено, що за інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

Згідно акту огляду приміщення загального користування від 21.09.2022 року, затвердженого головою правління ЖБК "Азбоцементник", комісією у складі голови правління ЖБК "Азбоцементник", власника квартири АДРЕСА_6 та власника квартири АДРЕСА_7 в присутності ОСОБА_2 проведено огляд приміщення загального користування (коридору) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_3 та встановлено, що на 2-му поверсі праворуч розташовані три квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 вхід/вихід з яких розташовані у загальному (спільному) коридорі. У загальному (спільному) коридорі розташоване наступне майно загального користування: електролічильники, щитова, телекомунікаційне обладнання. Доступ до вказаного обладнання є вільним. Будь-які додаткові двері та перегородки у коридорі загального користування відсутні. Порушень, що свідчать про встановлення додаткових запірних пристроїв та/або дверей, що перешкоджають доступу до майна загального користування - не виявлено (а.с. 103).

У листі ЖБК "Азбоцементник" зазначено, що технічну документацію на житловий будинок по АДРЕСА_3 не має, оскільки попереднім керівництвом не було її передано діючому голові правління. Крім того вказує, що перегородка, про яку йдеться у справі, не виявляє ніяких перешкод у користуванні приміщенням як мешканцям квартири АДРЕСА_4 , так і іншим сусідам (а.с. 125).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положенням ч.ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Аналіз ст. 391 ЦК України свідчить, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 09.08.2018 року у справі №694/1735/15-ц та постанові Верховного суду від 21.02.2018 року у справі №559/2528/15.

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що ОСОБА_1 не обмежена в доступі до своєї квартири, не позбавлена можливості у доступі до розподільного щитку телекомунікацій та труби пожежного гідранту, а також те, що нею не доведено дотримання проектно-технічних вимог підведення до її квартири дротів мережі інтернет, домофону, кабельного телебачення поза межами вказаного розподільного щитка, що розташований в коридорі загального користування, суд дійшов висновку про недоведеність вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення права позивачки на користування її квартирою.

При цьому, суд критично ставиться до акту огляду приміщень загального користування від 08.06.2023 року, оскільки цей акт складався мешканцями будинку АДРЕСА_3 иєві без залучення представника ЖБК, а тому не бере його до уваги.

Інші доводи ОСОБА_1 не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та зроблених на підставі них висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

За таких обставин, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Житлово-будівельний кооператив "Азбоцементник", про усунення перешкод у користуванні квартирою - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя