КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5212/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/3556/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року, -

встановив:

у травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб, укладений 11 вересня 2010 року між нею та ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі частини від всіх видів доходів, 50% від додаткових витрат, необхідних для лікування дитини, пов`язаних з хворобою, та аліменти на її утримання в розмірі 3000 грн. на весь час проживання з дитиною та опікування дитиною з інвалідністю.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року позов задоволено - розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних із хворобою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в сумі 3 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи 18.05.2022 і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат необхідних для лікування дитини, пов`язане з хворобою, скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 7 000 грн. щомісячно та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних з хворобою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що з відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-інваліда: сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем. Спільне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Зазначила, що збереження сім`ї неможливо і суперечить її інтересам та інтересам їх спільної дитини.

Враховуючи викладене, просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з батька - ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних з хворобою, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в сумі 3000 грн. щомісячно, на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року позов задоволено - розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних із хворобою.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як матері дитини, з якою проживає дитина з інвалідністю в сумі 3 000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з 18.05.2022 і на весь час проживання та опікування дитиною-інвалідом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідачем оскаржується рішення суду в частині задоволення позову про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 доходу та у розмірі 50% від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних із хворобою.

Як вбачається з матеріалів справи і це було правильно встановлено судом першої інстанції, 11.09.2010 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, за актовим записом № 1158, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За нормою ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони не досягли домовленості між собою про спосіб та розмір утримання їх дитини. Дитина сторін - ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю.

Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

В статті 88 СК України передбачено право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. Якщо один з подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею та не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір таких аліментів визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу,

За нормами ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України спосіб стягнення аліментів (частка від заробітку чи тверда грошова сума) за рішення суду визначається за вибором стягувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерелом походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Такий спосіб є найбільш гнучким та враховує можливість збільшення розміру стягнення аліментів у зв`язку із можливою зміною розміру заробітку відповідача протягом усього терміну стягнення аліментів.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

З позовної заяви слідує, що відповідач не нехтував обов`язком надавати грошові кошти на утримання сина, але ці суми були різними, і не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач є працездатною особою, зареєстрований, як фізична особа-підприємець, не оспорював факт проживання сина разом з позивачем.

Враховуючи наведене, а також стан здоров`я відповідача, який є працездатною особою, його офіційне працевлаштування, що не оспорено відповідачем, матеріальне становище сторін, зокрема, той факт, що неповнолітній син отримує соціальну пенсію в розмірі 1 049 грн., та інші істотні обставини, що підтверджуються письмовими доказами, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітніх дітей, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % від додаткових витрат, необхідних на лікування дитини, пов`язаних із хворобою, щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, про те, що відповідач надає матеріальну допомогу своєму сину незалежно від наявності або відсутності рішення суду про стягнення з нього аліментів, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки позивач звернулась до суду з позовом в травні 2022 року, в той час, як надані відповідачем квитанції про сплату коштів стосуються періоду з серпня 2022 року по грудень 2022 року.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача стверджував, що сторони дійшли згоди про укладення мирової угоди, за умовами якої ОСОБА_1 погодилась на визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі - 7 000 грн. Однак в судовому засіданні представник ОСОБА_1 спростувала факт існування такої домовленості та наполягала на визначення розміру аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та має мінливий дохід, не може бути підставою для зміни розміру аліментів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді