справа № 753/2050/22
провадження № 2/753/1095/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Кравців Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою й п`яти відсотків річних від простроченої суми, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у січні 2022 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою й п`яти відсотків річних від простроченої суми відповідно до умов договору.

Позов мотивований тим, що 27.09.2018 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів на суму 25 000 доларів США, відповідно до умов якого вона передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 доларів СШАу якості позики на строк до 27.07.2021 року та із зобов`язанням сплачувати відсотки в розмірі 5% річних від дня прострочення й до дня повернення суми боргу (п.3 Договору).

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаним договором позики, за яким ОСОБА_2 підтвердила отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 25 000 доларів СШАу строк до 27.07.2021 року та із зобов`язанням сплачувати відсотки в розмірі 5% річних від дня прострочення й до дня повернення суми боргу (п.3 Договору).

Проте в обумовлений строк позичальниця позичені кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов"язання не виконала.

Вважає, що станом на 26.01.2023 року непогашений борг ОСОБА_2 становить 25 000 доларів США (еквівалент до національної валюти України - гривні - 717 250 грн. 00 коп. (по курсу НБУ станом на 26.01.2022 року 28, 69 грн. за 1 долар США), а також 5% річних від простроченої суми за період 216 днів 20 927 грн. 00 коп. (717 250 грн. 00 коп. х 5% / 365 х 213 = 20 927 грн. 00 коп.).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просив їх задовольнити. Вказала, що 25 000 доларів США за вказаним договором позики передала відповідачці у день укдадення договору за місцем її проживання. Відповідачка за грощима приїздила до неї додому в м.Бровари Київської обл.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27.06.2022 року (а.с. 20),позовні вимоги не визнала. Вказала, що договір позики грошових коштів на суму 25 000 доларів США з позивачкою не укладала, гроші за вказаним договором не отримувала. Доказів на спростування укладеного договору позики не має.

Відповідачкою подано відзив на позов, доводи якого зводяться до висновку про те, що договір позики з позивчкою не укладала, грошові кошти від неї не отримувала.

Відповідь на відзив не подано.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до неї до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, за позодженням сторін.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи проведений у порядку загального позовного позовного провадження із проведеним підготовчим судовим засіданням.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 27.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів на суму 25 000 доларів США, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 25 000 доларів СШАу якості позики на строк до 27.07.2021 року та із зобов`язанням сплачувати відсотки в розмірі 5% річних від дня прострочення й до дня повернення суми боргу (пункт 3 Договору позики).

Вказаний договір укладеного сторонами в м.Бровари Київської обл.

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується вказаним договором позики, за умовами якого ОСОБА_2 підтвердила отримання та обов"язок повернення ОСОБА_1 коштів в загальній сумі 25 000 доларів СШАу строк до 27.07.2021 року та із зобов`язанням сплачувати ОСОБА_1 відсотки в розмірі 5% річних від дня прострочення й до дня повернення суми боргу (п.3 Договору).

Проте в обумовлений строк позичальниця позичені кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов"язання не виконала.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченого розпискою (а.с.3).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.

Згідно даних зобов`язальних правовідносин відповідач зобов`язання не виконав уцілому, у визначений термін борг не повернув.

З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 25 000 доларів США у якості позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.3).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь всю суму грошових коштів за договором позики - 25 000 доларів США (еквівалент 717 250 грн. 00 коп. по курсу НБУ станом на 26.01.2022 року 28, 69 грн. за 1 долар США), а також 5% річних від простроченої суми за період 216 днів 20 927 грн. 00 коп. (717 250 грн. 00 коп. х 5% / 365 х 213 = 20 927 грн. 00 коп.), й такі вимоги є обгрутнованими та доведеними.

Так, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За таких підстав, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 25 000 доларів США - боргу за позикою, 20 927 грн. 00 (нуль) коп. - п"ять відсотків річних від простроченої суми, оскільки станом на 26.01.2023 року непогашений борг ОСОБА_2 перед позивачкою становить 25 000 доларів США (еквівалент до національної валюти України - гривні - 717 250 грн. 00 коп. (по курсу НБУ станом на 26.01.2022 року 28, 69 грн. за 1 долар США), а також 5% річних від простроченої суми за період 216 днів 20 927 грн. 00 коп. (717 250 грн. 00 коп. х 5%/365 х 213 = 20 927 грн. 00 коп.).

Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Зважаючи на положення ст. 1048 та ст. 625 ЦК України, адже позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, й боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, відповідно покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. у справі № 6-111цс13).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доводи відповідача на спростування позовних вимог, які не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 05.07.2022 року було призначено по даній справі судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 31-32), проте експертиза не була проведеною з підстав невиконання відповідачкою вимог експерта, а тому суд застосовує положення статті 109 ЦПК України , а саме наслідки ухилення від участі в експертизі.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст. 109 ЦПК України).

З-поміж цього, суд також враховує, що відповідачкою договір позики не визнаний у судовому порядку недійсним, із такою вимогою вона до суду не зверталась, що нею визнається.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Позивач при звернені до суду із цим позовом був звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-ї групи (а.с.6), відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 7 381 грн. 77 коп.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за позикою й п`яти відсотків річних від простроченої суми, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податників - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податників - НОМЕР_2 , 25 000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США - боргу за позикою, 20 927 (двадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 00 (нуль) коп. - п"ять відсотків річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податників - НОМЕР_1 , на користь держави 7 381 (сім тисяч триста вісімдесят одна) грн. 77 (сімдесят сім) коп. - судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: