Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 201/6750/16

провадження № 61-12456св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ БАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивований тим, що 06 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», який з листопада 2010 року перейменовано на ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 00232/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 308 955,00 доларів США з терміном погашення до 05 червня 2017 року зі сплатою 11,9 % річних. З метою забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору банк і ОСОБА_2 уклали договір іпотеки від 06 червня 2008 року № 00247rd, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Позичальник належним чином не виконувала взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 борг за кредитом і відсотками у розмірі 294 555,59 доларів США, що еквівалентно станом на 06 грудня 2012 року становило 2 354 382,83 грн, та пеню і штрафи у розмірі 115 064,63 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року в справі № 175/6058/13, яке в подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, припинено іпотеку ОСОБА_2 та знято відповідні обтяження, у зв`язку з чим предмет іпотеки за договором дарування відчужено сину іпотекодавиці - ОСОБА_1 , який набув статусу нового іпотекодавця та має всі його права й обов`язки. Крім того, заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і відсотками в розмірі 294 555,59 доларів США, що еквівалентно 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, всього станом на 06 грудня 2012 року заборгованість становить 2 469 447,46 грн, із яких: тіло кредиту - 255 431,36 доларів США, що еквівалентно 2 041 662,86 грн, відсотки на основну суму боргу - 39 124,23 доларів США, що еквівалентно

312 719,97 грн, пеня на несплачену суму кредиту - 55 585,36 грн, пеня на несплачені відсотки за користування кредитом - 36 542,08 грн, штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору - 22 937,18 грн. Це рішення не було виконане, що стало підставою для збільшення розміру боргу. Станом на

05 липня 2015 року становить 405 938,71 доларів США та 116 674,13 грн, із яких: кредитні кошти - 255 431,36 доларів США, відсотки на основну суму боргу - 150 507,35 доларів США, з яких: 39 124,23 доларів США, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року, 111 383,12 доларів США, донарахованих за період з 07 грудня 2012 року до 05 липня 2016 року, пеня за несплачену суму кредиту, стягнуту судовим рішенням - 55 585,36 грн, пеня за несплачені відсотки за користування кредитом, стягнуті судовим рішенням - 36 542,08 грн, штраф, стягнутий судовим рішенням - 22 937,19 грн. У зв`язку з наведеним банк просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD та договором іпотеки, яка станом на 05 липня 2015 року становить 405 938,71 доларів США та 116 674,13 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 липня 2016 року позов ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 липня 2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 липня 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобов`язань банк набув право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, однак, пред`являючи позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк не надав суду оцінку іпотечного майна та не погодив його вартість з іпотекодавцем.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «МТБ БАНК» задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково: звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження», в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором № 00232/RD від 06 червня 2008 року та укладеним в його забезпечення договором іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року, яка станом на 05 липня 2015 року становила 294 555,59 дол. США та 115 064,62 грн.

Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду про стягнення кредитної заборгованості позичальником не виконано, сторони передбачили в договорі іпотеки судовий спосіб звернення стягнення, а тому позов підлягає задоволенню шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині часткового задоволення позову ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК», до

ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд: не зазначив мотивів, з яких він виходив при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки; не вказав усі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; не врахував, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з позичальника, особа якого є відмінною від іпотекодавця, не позбавляє відповідача права на оспорення розміру такої заборгованості; не перевірив доводи відповідача про часткове виконання заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц у межах виконавчого провадження. Крім того, апеляційний суд не встановив межі строку кредитування та не перевірив розмір заборгованості, на погашення якої пред`явлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі не перевірив, чи підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом та пеня після спливу строку кредитування. У зв`язку з невстановленням дійсного розміру заборгованості за кредитним договором на момент прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки апеляційний суд дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову ПАТ «МТБ Банк».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 грудня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

судом встановлено факт неналежного виконання основного зобов`язання позичальником за кредитним договором, а також факт переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до ОСОБА_1 , який в силу вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» набув статус іпотекодавця та несе всі його обов`язки;

наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно;

відповідач заперечує проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, зазначає, що сума боргу є меншою, оскільки на підставі рішення суду від 27 травня 2014 року щомісяця з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 стягується сума відповідно до заборгованості за кредитним договором за виконавчим провадженням, у якому звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» на загальну суму 2 591 807,16 грн;

ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року, витребувано у ПАТ «Марфін Банк» розрахунок заборгованості станом на час розгляду цієї справи з урахуванням сплачених коштів по виконавчому провадженню, що відкрито на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року;

відповідно до наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD станом на 13 грудня 2021 року боржник здійснив такі платежі у рахунок погашення: 24 жовтня 2019 року - 20,21 доларів США (погашено тіло кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц); за період із 06 жовтня 2016 року до 26 листопада 2021 року - 2 823,32 доларів США (погашено відсотки на основну суму боргу після рішення суду у справі № 201/283/14-ц); 09 жовтня 2015 року - 0,01 грн (погашена пеня на несплачену суму кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц);

ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц). Ця ухвала 28 січня 2022 року, 18 лютого 2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року повторно витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц). Ця ухвала 05 травня 2022 року, 05 серпня 2022 року, 13 вересня 2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

апеляційний суд зазначив, що не може встановити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором на момент прийняття рішення, у рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки;

доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з підстав того, що позивачем не було надано суду оцінку іпотечного майна, та, що позивач не досяг такої згоди зі ОСОБА_1 , знайшли своє підтвердження. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (частина друга статті 39 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент прийняття оскарженої постанови судом апеляційної інстанції).

Аргументи учасників

У грудні 2022 року до Верховного Суду від ПАТ «МТБ Банк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга ПАТ «МТБ Банк» мотивована тим, що метою направлення судом касаційної інстанції цієї справи на новий апеляційний розгляд була перевірка заперечень відповідача щодо суми заборгованості, в рахунок якої можливо звернути стягнення на предмет іпотеки. На виконання ухвали апеляційного суду від 24 листопада 2021 року банк добросовісно у визначений строк надав суду оновлений розрахунок заборгованості станом на 13 грудня 2021 року, яка зменшилася всього на 2 843,54 доларів США. Цей розрахунок містить усі складові боргу з відображенням відомостей про стан заборгованості за рішенням суду без будь-яких донарахувань. Направлені на адресу виконавчої служби копії ухвал апеляційного суду про витребування матеріалів виконавчого провадження залишилися без виконання. У зв`язку з цим банк вважає необґрунтованою відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав неможливості здійснити перевірку доводів відповідача про часткове погашення заборгованості, зумовлене невиконанням виконавчою службою ухвали про витребування доказів. Апеляційний суд не в повній мірі виконав вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01 вересня 2021 року, оскільки фактично не здійснив заходів, направлених на: витребування з Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська справи № 201/283/14-ц про стягнення зі

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості на предмет встановлення суми боргу; витребування від відповідача контр-розрахунку та документів, що підтверджують погашення заборгованості за кредитним договором; витребування від органів виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 (не зважаючи на свідоме ігнорування виконавчою службою вимог апеляційного суду про забезпечення доказів, не були вжиті такі заходи процесуального примусу, як тимчасове вилучення доказів для дослідження судом (стаття 146 ЦПК України), штраф (стаття 148 ЦПК України). Більше того, на підтвердження позовних вимог банк приєднав до позовної заяви вичерпний перелік доказів (копії договорів, розрахунків, виписок по рахункам боржника, відомості про стан виконавчого провадження), а в подальшому надав на вимогу суду уточнений розрахунок заборгованості. Апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з формальних підстав.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2023 року відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ПАТ «МТБ Банк» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 березня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 28 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г, від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 172/35/16-ц, судове рішення ухвалено з порушенням пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що 06 червня 2008 року ВАТ «Морський транспортний банк», який з листопада 2010 року перейменовано у ПАТ «Марфін Банк», правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № 00232/RD про надання кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 308 955,00 доларів США на такі цілі: 280 000,00 доларів США на споживчі потреби, 15 095,00 доларів США та 13 860,00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов кредитного договору з терміном погашення до 05 червня 2017 року включно зі сплатою 11,9 % річних.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання позичальником умов кредитного договору сторони уклали договір іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 .

Банк взяті на себе зобов`язання з видачі кредитних коштів виконав у повному обсязі. У порушення умов кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і відсотками у розмірі 294 555,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 06 грудня 2012 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, загалом у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року заборгованість становить

2 469 447,46 грн, із яких: тіло кредиту - 255 431,36 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року становить

2 041 662,86 грн; відсотки на основну суму боргу - 39 124,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06 грудня 2012 року 312 719,97 грн; пеня на несплачену суму кредиту - 55 585,36 грн; пеня на несплачені відсотки за користування кредитом - 36 542,08 грн; штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору - 22 937,18 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року в справі № 175/6058/13 задоволено частково позов ОСОБА_2 до банку та визнано недійсним договір іпотеки № 00247rd від 06 червня 2008 року.

На підставі зазначеного судового рішення 19 травня 2014 року іпотека ОСОБА_2 припинена, а обтяження за нею виключено з відповідних реєстрів.

07 жовтня 2014 року предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) за договором дарування відчужено позичальником на користь свого сина ОСОБА_1 , який набув статусу нового іпотекодавця.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року скасовано рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року в справі № 175/6058/13. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року в справі № 175/6058/13 задоволено заяву банку про поворот виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2014 року та зобов`язано реєстраційну службу Дніпропетровського МУЮ МЮУ поновити первинний стан державної реєстрації договору іпотеки та обтяження і заборони за ним.

21 січня 2016 року банк направив на адресу відповідача та третіх осіб вимогу про усунення порушень умов кредитного договору, якою попередив відповідача та третіх осіб про те, що у випадку її невиконання у відведений строк банк зі спливом цього строку має намір звернутися до суду про стягненням заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога позичальником та іпотекодавцем виконана не була.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року витребувано у ПАТ «Марфін Банк» розрахунок заборгованості станом на час розгляду цієї справи з урахуванням сплачених коштів по виконавчому провадженню, що відкрито на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD станом на 13 грудня 2021 року боржник здійснив такі погашення:

24 жовтня 2019 року - 20,21 доларів США (погашено тіло кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц);

за період із 06 жовтня 2016 року до 26 листопада 2021 року -

2 823,32 доларів США (погашено відсотки на основну суму боргу після рішення суду у справі № 201/283/14-ц);

09 жовтня 2015 року - 0,01 грн (погашена пеня на несплачену суму кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 листопада 2021 року витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц). Копія цієї ухвали 28 січня 2022 року, 18 лютого 2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2022 року повторно витребувано у Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) копії матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1 (на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц). Копія цієї ухвали 05 травня 2022 року, 05 серпня 2022 року, 13 вересня 2022 року повторно направлялася Соборному відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Позиція Верховного Суду

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21).

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (пункт 1 частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20) зазначено, що «при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) зазначено: «наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження №12-161гс19) зазначено, що:

«визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що:

«суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

звертаючись із позовом, банк просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , шляхом продажу майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, у рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD та договором іпотеки, яка станом на 05 липня 2015 року становить 405 938,71 доларів США та 116 674,13 грн;

банк зазначав, що станом на 05 липня 2015 року розмір заборгованості становить 405 938,71 доларів США та 116 674,13 грн, із яких: кредитні кошти - 255 431,36 доларів США, відсотки на основну суму боргу - 150 507,35 доларів США, з яких: 39 124,23 доларів США, стягнутих рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року,

111 383,12 доларів США, донарахованих за період з 07 грудня 2012 року до

05 липня 2016 року, пеня за несплачену суму кредиту, стягнуту судовим рішенням - 55 585,36 грн, пеня за несплачені відсотки за користування кредитом, стягнуті судовим рішенням - 36 542,08 грн, штраф, стягнутий судовим рішенням - 22 937,19 грн;

суди встановили, що заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» борг за кредитом і відсотками у розмірі 294 555,59 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 06 грудня 2012 2 354 382,83 грн, та заборгованість за пенею і штрафом у розмірі 115 064,63 грн, загалом у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року заборгованість становить 2 469 447,46 грн, із яких: тіло кредиту - 255 431,36 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ на 06 грудня 2012 року становить

2 041 662,86 грн; відсотки на основну суму боргу - 39 124,23 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 06 грудня 2012 року 312 719,97 грн; пеня на несплачену суму кредиту - 55 585,36 грн; пеня на несплачені відсотки за користування кредитом - 36 542,08 грн; штраф на підставі пункту 4.2 кредитного договору - 22 937,18 грн;

відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD станом на 13 грудня

2021 року боржник здійснив такі погашення: 24 жовтня 2019 року -

20,21 доларів США (погашено тіло кредиту після рішення суду у справі

№ 201/283/14-ц); за період із 06 жовтня 2016 року до 26 листопада

2021 року - 2 823,32 доларів США (погашено відсотки на основну суму боргу після рішення суду у справі № 201/283/14-ц); 09 жовтня 2015 року -

0,01 грн (погашена пеня на несплачену суму кредиту після рішення суду у справі № 201/283/14-ц);

при направленні справи на новий апеляційний розгляд суд касаційної інстанції вказав, що апеляційний суд: не зазначив мотивів, з яких він виходив при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки; не вказав всі складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; не врахував, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з позичальника, особа якого є відмінною від іпотекодавця, не позбавляє відповідача права на оспорення розміру такої заборгованості; не перевірив доводи відповідача про часткове виконання заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року в справі № 201/283/14-ц у межах виконавчого провадження. Крім того, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не встановив межі строку кредитування та не перевірив розмір заборгованості, на погашення якої пред`явлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі не перевірив чи підлягають нарахуванню відсотки за користування кредитом та пеня після спливу строку кредитування;

суд апеляційної інстанції не виконав вказівки, що містяться в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року;

апеляційний суд не врахував, що: наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством; при визначенні розміру заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду;

апеляційний суд не дослідив наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2008 року № 00232/RD станом на 05 липня 2015 року і не оцінив цей документ як доказ у справі щодо розміру заборгованості відповідача за кредитним договором;

апеляційний суд не встановив, коли настав строк виконання зобов`язання, з урахуванням заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц, не встановив, за який період банком нараховані проценти за користування кредитом, пеня та штраф;

апеляційний суд не врахував, що відповідачем не надано доказів виконання заочного рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 27 травня 2014 року у справі № 201/283/14-ц, які становили зміст його заперечень, не застосував правило частини першої статті 81 ЦПК України щодо покладення на відповідача обов'язку з доведення цієї обставини (відсутність заборгованості чи менший її розмір);

апеляційний суд не врахував, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За таких обставин апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову. Тому оскаржену постанову апеляційного суду належить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом (частина четверта статті 411 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалені без дотримання норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково; оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «МТБ Банк» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Дніпровського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук