Справа № 191/4124/15-ц
Провадження № 2/191/40/17
У Х В А Л А

іменем України

25 серпня 2023 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Порошиної О.О.,

за участю секретаря - Рибак М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконними направлення на позачерговий медичний огляд від 06.04.2012 року та від 01.10.2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконними направлення на позачерговий медичний огляд від 06.04.2012 року та від 01.10.2013 року.

В судові засідання, призначені на 20 липня 2023 року, 25 серпня 2023 року позивач не з`явився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом смс-повідомлення, які доставлені позивачу.

Представник відповідача, ОСОБА_2 в судовому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 08.12.2015 р. про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою смс-повідомлення на мобільний номер телефону НОМЕР_1 .

В порушення вимог ч.3 ст. 131 ЦПК України, суд визнає, що позивач вдруге поспіль не з`явився до суду.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати права і виконувати процесуальні обов`язки.

В порушення зазначеної норми процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи для сприяння здійсненню позивачем своїх прав, ОСОБА_1 не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки та двічі поспіль у судове засідання не з`явився.

Зазначені обставини свідчать про те, що неявки позивача у судові засідання є наміром затягнути розгляд справи по суті, яке в свою чергу суперечить вимогам ст. 210 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд справи судом упродовж розумного строку.

У зв`язку з вищевказаним, суд вбачає законні підстави для залишення заяви без розгляду.

Залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до ст. 257 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, а відповідно і не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із позовом.

Керуючись ч. 3 ст. 131, ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконними направлення на позачерговий медичний огляд від 06.04.2012 року та від 01.10.2013 року - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. О. Порошина