Справа № 758/7578/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М. ,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Соколова В.А.,

представник відповідача-1 - адвоката Полумисного В.В,

представник відповідача-2 - адвоката Павлова І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в місті Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 р. позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 269 121.08 грн., на відшкодування моральної шкоди - суму в розмірі 30 000,0 грн., що були заподіяні позивачу залиттям квартири, що є власністю останнього та розташована за адресою в АДРЕСА_1 , яке відбулось 20.10.2017 р.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу номер 238, від 26.08.2008 року. ОСОБА_2 був прописаний та фактично проживав поверхом вище у квартирі АДРЕСА_3 того ж будинку. 20 жовтня 2017 року квартиру позивача було затоплено, що підтверджується Актом огляду про залиття за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 08.11.2017 року майстрами технічної дільниці КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва ОСОБА_7, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Причиною затоплення було халатне відношення Відповідача до санітарно-технічних приладів в своїй квартирі. Позивач в усному порядку неодноразово повідомив Відповідача про бажання вирішити питання про необхідність компенсації завданої ним шкоди у дружньому, добровільному порядку, але так і не отримав позитивної відповіді. Внаслідок залиття, квартира Позивача потребувала термінового ремонту, оскільки мешкати в ній стало неможливо, зважаючи на сирість та те, що пошкоджено електропроводки. Згідно з зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва від 15 травня 2018 р., складеним ТОВ "Абір" до договору підряду номер 15/05-2 (на виконання ремонтних робіт) вартість проведення ремонту квартири Позивача становить 179 121,08 грн. У зв`язку із проведенням ремонту, позивач був вимушений шість місяців наймати інше житло, за шість місяців сума складає 90000 грн. Розмір завданої Відповідачем матеріальної шкоди становить 269 121,08 грн. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у 30000,00 грн.

Ухвалою від 08.08.2018 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, які були усунуті позивачем у встановлений законом строк.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року провадження у вказаній справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

У листопаді 2020 року відповідачем -1 ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якій просить суд відмовити в задоволення позовних вимог посилаючись на те, що зазначена квартира йому не належить на праві власності. Він дійсно прописаний у вказаній квартирі, проте фактично в ній не проживає. Окрім цього, в якості обгрунтування того, що залиття квартири позивача сталося із квартири АДРЕСА_3 позивач надав акт огляду про залиття від 08.11.2017 року. Відповідач звертає суд на той факт, що акт складено через 18 днів після ймовірного залиття квартири АДРЕСА_4 (20.10.2017 р), що в свою чергу виключає можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між можливим залиттям та ймовірними пошкодженнями, які існували станом на 08.11.2020 року. В резолютивній частині акту зазначено, що «залиття квартири за вище вказаною с:гесою сталося 20.10.2017 р. з квартири, яка знаходиться поверхом вище, ймовірною причиною залиття є халатне відношення із сантехнічним обладнанням, працівники дільниці №1 робіт по усуненню аварійної ситуації не проводили». Необхідно наголосити на тому, що у вказаному акті в порушення п. 2.3.6 Правил не з казані обставини залиття (чи відбулося залиття гарячою водою, чи холодною водою, чи каналізаційними стоками тощо), не вказані конкретні причини залиття, не вказано, що саме спричинило залиття (прорив труби гарячого водопостачання чи холодного водопостачання, чи системи опалення, чи каналізаційної системи) не встановлено квартиру з якої здійснювалося залиття та не встановлено особу, що вчинила залиття та наявність вини такої особи, не встановлено наявність причино-наслідкового зв`язку між залиттям та шкодою завданою квартирі позивача, а відповідно до норм процесуального права доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, в порушення п. 2.3.6 Правил акт не було затверджено керівником КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району». До позовної заяви позивачем додано висновок будівельно-технічного дослідження від 19.12.2017 року № ЕD-1727-1-912.17, виконаний експертом ОСОБА_6 відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири АДРЕСА_4 в межах будівельно-технічного дослідження становить 60 188,16 грн. Відповідач звертає увагу на той факт, що розрахунок збитків та візуальний огляд експертом був здійснений тільки 19.12.2017, тобто через 2 місяці після ймовірного залиття квартири. Таким чином, у розпорядженні експерта були лише документи надані позивачем, без здійснення фотофіксації факту залиття та доказової бази фізичного стану квартири АДРЕСА_4 безпосередньо після можливого залиття, а також не можливо дослідити характер використання квартири у період з 20.10.2017 по 19.12.2017 року. Таким чином, позивачем не надано допустимих, достовірних та достатніх доказів, які підтверджували фактичний розмір завданого збитку. Позивач також надає копію договору підряду №15/05-2 від 15.05.2018 року, укладеного із ТОВ «Абір» на загальну суму 179 121,08 грн., та із незрозумілих причин, вказує, що вказана сума є вартістю проведеного ремонту квартири позивача. Відповідач звертає увагу Суду, що відповідно до п. 1.1.5 договору підряду №15/05-2 від 15.05.2018 року, роботи мають бути виконані на об`єкті - житловій квартирі АДРЕСА_4 . Проте, предметом даної цивільної справи є відносини, що склалися у зв`язку із можливим залиттям квартири АДРЕСА_5 , яка належить позивачу на праві власності. Таким чином, наданий позивачем договір підряду № 15/05-2 від 15.05.2018 року не має жодного відношення до ремонту квартири АДРЕСА_5 .

Представником відповідача - 2 через канцелярію суду подано заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що з позовної заяви позивача вбачається, що нібито залиття квартири відбулося 20.10.2017 року, а позовну заяву відповідачу -2 було направлено позивачем у вересні 2021 року.

Протокольною ухвалою від 08.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Соколов В.А. позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовних заявах обставини.

Представник відповідача 1 - адвокат Полумисний В.В. в судовому засідання проти вимог позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідач 2 - адвокат Павлов І.Г. в судовому засідання проти вимог позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_6 , згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНОУ Назарчук О.М. за реєстровим № 000.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_7 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2002 року.

Відповідно до Акту про залиття від 08.11.2017 року, складеного комісією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» у складі майстра технічної дільниці ОСОБА_7 , майстра технічної дільниці ОСОБА_4 , технічної дільниці ОСОБА_5 , причиною залиття квартири АДРЕСА_6 сталося з поверху вище, через халатне поводження із сантехнічними обладнанням.

Як вбачається з матеріалів справи власником квартири АДРЕСА_2 , є лише відповідач: ОСОБА_3 .

Відповідно довідки від 04.11.2020 р. видана ОСББ «Щекавиця» ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

Для встановлення вартості відновлювального ремонту квартири позивач звернувся до ТОВ «Абір» з проханням провести роботу по визначенню матеріального збитку.

У зв`язку з цим між позивачем та ТОВ «Абір» було укладено договір підряду № 15/05-2 від 15.05.2018 р.

Згідно з зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва від 15.05.2018 р., складеним ТОВ «Абір» до договору підряду № 15/05-2 (на виконання ремонтних робіт) вартість проведення ремонту квартири позивача становить 179 121,08 грн.

Відповідно до висновку № ЕD-1727-1-912.17 від 19.12.2017 р. розмір матеріальної шкоди, що завдано внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 , в межах будівельно-технічного дослідження, становить 60 188,16 грн.

Також позивачка посилалася на те, що у зв`язку з проведенням ремонтних робіт, позивач був змушений шість місяців наймати інше житло. Рівноцінна квартира в цьому районі коштує в середньому 15 000 грн. на місяць. Тобто на шість місяців ця сума становить 90 000 грн. Окрім цього, позивач зазначив послуги перевезення майна, оскільки під час ремонту у його квартирі не могли знаходитися меблі та його особисті речі. Послуги перевезення в середньому 4000 грн. Тобто загальна сума 94 000 грн.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, оцінюючи вказані докази, бере до уваги, що статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже системний аналіз норм чинного законодавства щодо відшкодування шкоди свідчить про те, що предметом доказування у справі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, є обставини щодо факту залиття квартири, особи-завдавача шкоди, причинного зв`язку між діями завдавача та наслідками у виді шкоди, вини завдавача шкоди у завданні збитків, розміру збитків, заподіяних внаслідок залиття квартири.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 927/11207 (далі - «Правила»), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії, її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 р. № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивачі повинні надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття їх квартири з вини відповідачів, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, у якому містяться відомості про факт залиття, винну особу, причини залиття, завдані пошкодження та обсяг робіт для їх усунення.

Разом з цим наданий позивачем Акт від 08.11.2020 р. не містять висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття; у акті відсутні відомості про обстеження квартири відповідачів, хоча саме залиття сталося через халатне поводження із сантехнічним обладнанням в квартирі відповідачів, комісія визнала причиною аварій. Не вказано в акті і про присутність під час його складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої сторони, а також відсутні відомості про відмову мешканців чи власників квартири АДРЕСА_6 від підпису складеного акту.

Окрім цього, докази того, що власники чи мешканці квартири АДРЕСА_6 були належним чином повідомлені про дату комісійного обстеження, але відмовилися прийняти в ньому участі або не надали доступу до своєї квартири чи відмовилися підписати складений комісією акт в матеріалах справи відсутні.

Отже матеріалами справи підтверджено, що комісійне обстеження та складання відповідного акту проведено без участі власників чи мешканців квартири АДРЕСА_6 та без їх належного інформування про проведення комісійного обстеження, а також без обстеження квартири відповідачів. У зв`язку з цим суд критично оцінює акт від 08.11.2017 р., оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивача та не оглянула квартиру відповідачів, зробивши при цьому висновки, що причиною залиття квартири позивача було через халатне поводження із сантехнічним обладнанням в квартирі відповідачів. Крім того в цьому акті відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття.

Дослідивши вказані документи, враховуючи норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 р. у справі № 2-1974/11, суд дійшов висновку, що акт від 17.01.2020 р. не можуть бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідачів щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять.

Стосовно висновку № ED-1727-1-912.17 від 19.12.2017 р., поданого позивачем для підтвердження розміру матеріальної шкоди, завданої залиттям його квартири, то при визначенні величини збитку, нанесеного нерухомому майну, що належить позивачу, експертом ОСОБА_6 був використаний акт комісійного обстеження, складені працівниками КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» 08.11.2017 р., що не можуть бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди, оскільки складений з порушенням Правил.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів неправомірних дій відповідачів щодо залиття квартири позивача, як не доведено як факту спричинення позивачам матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири по вині відповідачів, а також розміру цієї шкоди. За таких підстав суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку з недоведеністю таких вимог.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то для обґрунтування таких вимог у позові зазначено, що позивач внаслідок залиття квартири було завдано моральну шкоду, яка виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживанням з приводу залиття та пошкодження квартири. Також через залиття було порушено звичний та розмірений спосіб життя, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації та витрачання свого власного часу для вирішення проблем пов`язаних з усуненням наслідків залиття.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

При цьому на підтвердження завдання позивачам моральної шкоди, ними не надано суду жодного доказу. Крім того, дослідженими доказами спростовано доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідачів по відношенню до позивача. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено спричинення саме йому моральної шкоди внаслідок даного залиття, а тому вимога про стягнення з відповідачів 30 000 грн. у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою та не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, від 10.02.2010 р. § 58).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі наведеного, ст.ст. 22, 23, 543, 319, 1166, 1167, 1192 ЦК України, статтею 190 ЖК України, керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 95, 131, 141, 258-259, 264-265, 280-282, 352, 353, 355 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

В позові громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач-2 - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Н. М. Ларіонова