КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8886/2023
Справа 363/1791/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Рудюка О.Д. в м. Вишгород у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, збільшивши в січні 2023 року позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на свою користь 482400 грн. як відшкодування моральної шкоди, судові витрати на залучення експерта 6060 грн., судові витрати на проведення експертизи 4530,48 грн.

Позов мотивував тим, що навесні 2014 року вступив до добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який згодом офіційно увійшов до Національної гвардії України, з бійцями було укладено контракти про проходження служби у військовому резерві Національної гвардії України.

16 червня 2014 року він підписав контракт та був зарахований до військової частини НОМЕР_1 , а з 07 липня 2014 року був відправлений у складі свого підрозділу до зони проведення АТО, де він виконував бойові завдання. 29 серпня 2014 року при виконанні бойового завдання його було важко поранено. 09 лютого 2015 року, коли лікування ще не було закінчене, йому було встановлено другу групу інвалідності. На той час законодавством було суттєво обмежено соціальний захист резервістів порівняно з військовослужбовцями, тому він отримав значно меншу одноразову грошову допомогу в разі інвалідності, а органи ПФУ відмовили йому в призначенні «військової» пенсії по інвалідності, тому йому довелося звертатися до суду за захистом своїх прав. Після звільнення з військової частини № НОМЕР_1 знайомі, дізнавшись, що він був лише резервістом і нібито справжньої служби не проходив, розчарувалися в ньому, відкрито критикували. Таким чином, відносини з більшістю знайомих та друзів було порушено, він почав втрачати життєві зв`язки.

Київський апеляційний адміністративний суд у постанові від 24 грудня 2015 року та Окружний адміністративний суд м. Києва у постанові від 07 грудня 2015 року в справі № 826/844/16 визнали його службу у Національній гвардії України з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року військовою службою за призовом під час мобілізації та обґрунтували неправомірність бездіяльності керівництва військової частини з непереведення його зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів.

Пізніше він усвідомив, що оскільки не мав статусу військовослужбовця під час проходження служби у військовій частині, то й грошове забезпечення отримував не як військовослужбовець, а мінімальне. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в справі № 826/20350/16 визнано бездіяльність військової частини неправомірною, встановлено обов`язок перерахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення. Тоді він зрозумів, що був ошуканий на гроші, недоотримав значні для нього кошти, через неправомірні дії військової частини не мав гідного військовослужбовця рівня життя, його родина не отримала через це певних благ.

Вказував, що бездіяльність військової частини з непереведення його зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів принизила його честь та гідність, порушила його майнові права та спричинила сильні душевні страждання, чим завдала значної моральної шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року позов задоволено, стягнуто з військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 482400 грн., судові витрати по сплаті із залученням експерта та проведення експертизи в розмірі 10590,48 грн.

Відповідач військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, наводив правові засади організації та порядку діяльності Національної гвардії України та зазначав норми права, що регулюють спірні правовідносини, а саме ст. 1, 5, 9 Закону України «Про національну гвардію України», ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення № 1153/2008, яке поширено на військовослужбовців НГУ, положення Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року.

Наголошував, що судом не зазначено мотивів незастосування норм права, на які посилався відповідач, які регулюють спірні правовідносини. В мотивувальній частині суд не зробив ніяких висновків стосовно законності чи незаконності дій військової частини, щодо обґрунтування позовних вимог позивачем стосовно нездійснення з ним розрахунку, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених, на його думку, прав.

Наводив обставини, встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в справі № 826/844/16, стосовно хронології правовідносин після зарахування позивача до військової частини після укладення контракту від 16 червня 2014 року. Вказаною постановою було зобов`язано військову частину внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка ОСОБА_1 . Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/20350/16 зобов`язано військову частину здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, надбавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, винагороди за безпосередню участь в АТО за період з 07 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі, визначеному законодавством України. Крім того, ОСОБА_1 звертався до суду за захистом своїх прав щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, яка набрала законної сили на підставі постанови апеляційного суду від 24 грудня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок спеціальної пенсії по інвалідності.

Вказував, що судом не взято до уваги заперечення, наведені у відзиві на позовну заяву та в усному поясненні відповідача, щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджувався, з посиланням на відповідні докази та норми права, а також обґрунтування обставин та правових підстав проходження позивачем служби у військовій частині.

Зазначив, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, здійснено неправильне тлумачення і недослідження таких понять, як «військовослужбовець внутрішніх військ МВС України, далі - Національної гвардії України», та «особа, звільнена з військової служби із Національної гвардії України».

Вважав, що судом не досліджено, чи були враховані права позивача на участь у процесі прийняття рішень військовою частиною та чи були б вони законними.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. Посилався на те, що в апеляційній скарзі не наведено конкретних підстав для скасування оскаржуваного рішення, зазначених у ст. 376 ЦПК України, не вказано, які саме норми матеріального права і чому невірно застосовані, чи які саме висновки суду не відповідають конкретним обставинам справи, текст апеляційної скарги є фактично викладенням засад організації та порядку діяльності Національної гвардії України, обґрунтування необхідності поновлення строку на апеляційне оскарження, викладенням обставин справи та висловленням згоди із ухваленим рішенням. Неправомірність дій відповідача встановлена у декількох судових рішеннях в різних справах. Наявність завданої йому відповідачем моральної шкоди встановлена п`ятьма експертами за результатами проведення трьох експертиз. Розмір стягнутого відшкодування моральної шкоди встановлений висновком за результатом проведення повторної комісійної експертизи, тож очевидно, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає .

Судом встановлено, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, залишеною в даній частині без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року в справі № 753/15991/15-а за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок спеціальної пенсії по інвалідності позивача згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03 червня 2015 року (а. с. 12 - 15 т. 1).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 грудня 2016 року в справі № 826/844/16 за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про визнання служби у Національній гвардії України з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року військовою службою за призовом під час мобілізації та зобов`язання внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка позов задоволено частково, зобов`язано відповідача внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка ОСОБА_1 , в решті позову відмовлено. Задовольняючи дані вимоги, суд виходив із того, що оскільки судом встановлена обставина, що служба позивача у Національній гвардії України з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року є військовою службою за призовом під час мобілізації, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка підлягає задоволенню (а. с. 16 - 18 т. 1).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 березня 2017 року в справі № 826/20350/16 за позовом ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України про зобов`язання виконати дії та стягнення коштів позов частково задоволено, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, надбавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені законом, зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі, визначеному законодавством України, в іншій частині позову відмовлено. Задовольняючи дані вимоги, суд виходив із того, що позивач перебував на військовій службі і був військовослужбовцем, при цьому пунктом 1.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам встановлено, що грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (а. с. 19 - 23).

Судами в даних постановах встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до контракту від 16 червня 2014 року призваний до лав Національної гвардії України на посаду старшого стрільця-кулеметника у військовій частині № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 16 червня 2014 року №120 солдата резерву ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2014 року № 127 солдата резерву ОСОБА_1 призначено старшим стрільцем-кулеметником 2-го відділення 3-го взводу спеціального призначення 2-ї роти спеціального призначення 2-го батальйону спеціального призначення.

Згідно довідки від 31 липня 2014 року №202 позивач дійсно знаходився в службовому відрядженні на Сході України у розпорядженні керівника антитерористичної операції СБ України для участі в антитерористичній операції з 07 липня 2014 року.

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 16 грудня 2014 року № 714, виданої позивачу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України полковником ОСОБА_3 , вбачається, що в період з 07 липня 2014 року по 29 вересня 2014 року позивач приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції.

Згідно з довідкою № 47 від 17 грудня 2014 року, виданою в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач, 29 серпня 2014 року приблизно об 11:00 при виконанні бойового завдання потрапив під обстріл та отримав кульове поранення.

Згідно довідки ЦМСЕК 2 АВ № 0079597 від 09 лютого 2015 року позивачу надали другу групу інвалідності до 04 лютого 2016 року.

Позивач відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 16 березня 2015 року є інвалідом другої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни до 01 березня 2016 року.

Управлінням Пенсійного фонду України в Комунарському районі м. Запоріжжя ОСОБА_1 було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

03 червня 2015 року позивач зареєстрував своє місце проживання у м. Києві, у зв`язку з чим пенсійна справа була передана до управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва.

Листом № 462/К-415 від 07 серпня 2015 року управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва повідомило ОСОБА_1 про те, що спеціальна пенсія згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» була призначена позивачу неправомірно, а тому йому призначили пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Такі дії відповідача мотивовані тим, що відповідно до довідки а/ч НОМЕР_1 від 13 березня 2015 року позивач як солдат резерву перебував на військових зборах, проте не проходив військову службу, у зв`язку з чим право на призначення пенсії по інвалідності як військовослужбовцю відсутнє.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України від 02 жовтня 2015 року №40о/с щодо солдата резерву ОСОБА_1 , старшого кулеметника 2-го відділення 1-го взводу охорони спеціального призначення роти охорони спеціального призначення батальйону спеціального призначення (резервний батальйон), у зв`язку із проведенням організаційно-штатних змін припинено (розірвано) контракт та звільнено зі служби у військовому резерві.

Відповідно до довідки про доходи від 05 травня 2016 року № 85, за час перебування на контрактній службі, у період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року ОСОБА_1 нараховувалась винагорода на загальну суму 25 216,80 грн., а саме: за червень 2014 року в розмірі 609,00 грн., за липень 2014 року в розмірі 1218,00 грн., за серпень 2014 року в сумі 4 218 грн., за вересень 2014 року в сумі 4 218,00 грн., за період з жовтня 2014 року серпень 2015 включно у розмірі 1218,00 грн., за кожний місяць, за вересень 2015 року в розмірі 1466,90 та за жовтень 2015 року в розмірі 88,90 грн.

На а. с. 24 - 33 т. 1 знаходиться копія висновку № 1-11/05 експертного психологічного дослідження, складеного 11 травня 2017 року Українським центром судових експертиз, згідно якого ситуація тривалого невизначення правового статусу військовослужбовця (непереведення зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів) постала для ОСОБА_1 як психотравмуюча, обмежувала перспективи його діяльності, довгий час викликала негативні психоемоційні переживання, чим завдала ОСОБА_1 моральні страждання. Орієнтовний розмір компенсації завданих ОСОБА_1 моральних страждань становить 100 мінімальних заробітних плат.

Вартість проведення експертного дослідження, сплачена ОСОБА_1 , становить 6000 грн. (а. с. 34 - 35 т. 1).

На а. с. 129 - 139 т. 1 знаходиться висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 03 вересня 2018 року № 18634/17-61, згідно якого, підекспертній особі ОСОБА_1 спричинена моральна шкода військовою частиною НОМЕР_1 НГУ внаслідок проходження ним служби у Національній гвардії України в період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, за умови встановлення судом факту порушення прав ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 в результаті проходження ним служби в Національній гвардії України в період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, в літерному позначенні складатиме матеріальний еквівалент 40,5 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду судом.

На а. с. 3 - 17 т. 2 знаходиться висновок експерта за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи (повторної) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 листопада 2022 року № 19622/20163/20164/19-61, згідно якого підекспертній особі ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України внаслідок проходження ним служби у Національній гвардії України в період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року. ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, але, при цьому, не самим фактом проходження ним служби у Національній гвардії України в період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, а подіями, які відбулися після звільнення ОСОБА_1 з військової служби внаслідок оформлення його як резервіста, а не військовослужбовця, що призвело його до необхідності відстоювати свої права в судовому порядку та спричинило суттєві моральні страждання. Орієнтовний розмір грошової компенсації ОСОБА_1 за завдані йому страждання внаслідок події, що досліджуються за справою, складає 72 мінімальні заробітні плати. що встановлені на момент розгляду справи. Ситуація, яка досліджується за справою, мала психологічно деструктивний характер для ОСОБА_1 та в результаті призвела до незворотних порушень системи його цінностей, світогляду, мотиваційної сфери, структури особливості, стану здоров`я, основних сфер життєдіяльності, що позбавило підекспертного усе наступне життя реалізовувати своє соціальне функціонування на рівні, який він мав раніше, констатується суттєвий психотравмуючий вплив ситуації, суттєвий ступінь ураження особистості ОСОБА_1 . Означені моральні страждання ОСОБА_1 знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із ситуацією, яка розглядається в цьому дослідженні.

Вартість проведення експертного дослідження, сплачена ОСОБА_1 , становить 4530,48 грн. (а. с. 234 т. 1).

На а. с. 50 т. 1 знаходиться довідка військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 21 червня 2017 року № 971, згідно якої ОСОБА_1 станом на 21 червня 2017 року не звертався до військової частини про внесення відомостей про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/844/16.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 23, 1166, 1167 ЦК України та виходив із того, що позивачем надано обґрунтовані докази, що підтверджують факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями та рішеннями відповідача, розмір якої підтверджено висновком повторної комісійної судової психологічної експертизи від 22 листопада 2022 року.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками, оскільки вони зроблені судом першої інстанції в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення помилкового рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну гвардію України» національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно ст. 5 Закону України «Про національну гвардію України» до складу Національної гвардії України входять: 1) головний орган військового управління Національної гвардії України; 2) оперативно-територіальні об`єднання Національної гвардії України; 3) з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, навчальні військові частини (центри), бази, заклади охорони здоров`я та установи, що не входять до складу оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України. Організаційно Національна гвардія України складається з органів військового управління (головного органу військового управління Національної гвардії України та органів військового управління оперативно-територіальних об`єднань Національної гвардії України), з`єднань, військових частин (підрозділів), вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про національну гвардію України» (в редакції, чинній на час укладення контракту ОСОБА_1 14 червня 2014 року) особовий склад Національної гвардії України складається з військовослужбовців та працівників. Національна гвардія України комплектується військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом та за призовом. Військовозобов`язані (крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації) у добровільному порядку можуть бути зараховані до військового резерву Національної гвардії України, що складається з громадян, які проходять службу у військовому резерві, та громадян, відібраних кандидатами для зарахування на службу у військовому резерві. Комплектування Національної гвардії України військовослужбовцями та проходження ними військової служби здійснюються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положення про проходження військової служби громадянами України в Національній гвардії України, що затверджується Президентом України. Порядок добору та прийняття на службу у військовому резерві, строки, умови та порядок її проходження, а також підстави і порядок звільнення із служби визначаються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, що затверджується Президентом України. Громадяни України, які проходять військову службу та службу у військовому резерві Національної гвардії України, складають військову присягу на вірність Українському народу, при виконанні обов`язків служби носять військову форму одягу, їм довічно встановлюються законом військові звання. Порядок позбавлення військового звання визначається законом.

Згідно п. 9 загальної частини Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Національної гвардії України, затвердженого Указом Президента України від 10 серпня 2012 року №470/2012, початком проходження служби у військовому резерві вважається день видання наказу командира (начальника) військової частини про прийняття громадянина на службу у військовому резерві та призначення на посаду або про продовження служби у військовому резерві. Закінченням проходження резервістом служби у військовому резерві вважається день закінчення строку дії контракту або інший день, зазначений у пункті 37 цього Положення, але не раніше дня видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення резервіста зі служби у військовому резерві.

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що громадяни України для виконання військового обов`язку в добровільному порядку можуть бути прийняті на службу у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань, зокрема Національної гвардії України. Крім того, служба у військовому резерві запроваджується з метою підготовки (тобто навчання) резервістів шляхом набуття та підтримання на належному рівні вмінь і навичок за військово-обліковою спеціальністю.

Вищенаведеними положеннями законодавства встановлено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка для резервістів під час мобілізації розпочинається в день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) та закінчується, зокрема в день закінчення строку дії контракту, але не раніше дня видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення резервіста зі служби у військовому резерві.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після звільнення зі служби у військовій частині № НОМЕР_1 , коли він ставав на облік у військовому комісаріаті, йому повідомили про неправильне оформлення документів у військовій частині, в зв`язку з чим на облік його було поставлено як людину без бойового досвіду, а знайомі та друзі, дізнавшись, що він був лише резервістом і нібито справжньої служби не проходив, розчарувалися в ньому і відносини з більшістю знайомих та друзів було порушено, він почав втрачати життєві зв`язки. Окружний адміністративний суд міста Києва в постанові від 07 грудня 2016 року визнав його службу в Національній гвардії України з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року військовою службою за призовом під час мобілізації та обґрунтував неправомірність бездіяльності керівництва військової частини з непереведення позивача зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів. В подальшому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2017 року бездіяльність військової частини фактично визнано неправомірною, встановлено обов`язок перерахувати йому грошове забезпечення. В зв`язку з вищевикладеним вважав, що бездіяльність відповідача з непереведення його зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів принизила його честь і гідність, порушила немайнові права і спричинила сильні душевні страждання, чим завдала значної моральної шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

За змістом норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України прямо передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги в частині протиправності бездіяльності відповідача, ним надано до суду копії двох постанов, прийнятих за результатами розгляду справ в адміністративному провадженні за позовами ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, якими зобов`язано військову частину внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка ОСОБА_1 , а також зобов`язано військову частину здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за час перебування на військовій службі за період з 16 червня 2014 року по 02 жовтня 2015 року, виходячи з розміру посадового окладу, встановленого для військовослужбовця, надбавки 20 % за вислугу років та окладу за військовим званням, врахувавши податки та збори, встановлені законом, зобов`язано військову частину здійснити перерахунок та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операцій ОСОБА_1 за період з 07 липня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі, визначеному законодавством України.

Крім того, постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року визнано протиправним та скасовано рішення управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язано управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва здійснити перерахунок спеціальної пенсії по інвалідності позивача згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 03 червня 2015 року.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частинами першою, третьою-п`ятою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У роз`ясненнях, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Таким чином, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, оскільки доведенню підлягає наявність усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім того необхідним є правильне визначення суб`єкта такої відповідальності.

Отже, наявність моральної шкоди у позивача не породжує у відповідача безумовного обов`язку її компенсації, якщо за наслідками розгляду справи не встановлені такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода.

Разом із тим, встановивши, що позивачем доведено факт неправомірності дій та рішень відповідача, судом першої інстанції залишено поза увагою, що постановами Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та від 09 березня 2017 року, в яких відповідачем є Військова частина № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, судами не встановлювалися обставини протиправності рішень, дій або бездіяльності даного відповідача, а в межах даної справи позивачем не заявлено вимог про визнання рішень, дій або бездіяльності протиправними, не надано доказів для безпосереднього дослідження їх судом, не викладено аргументів, з посиланням на відповідні норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини щодо проходження військової служби та встановлення категорії військовослужбовця.

Саме по собі зобов`язання військової частини внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка ОСОБА_1 , здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення не свідчить про неправомірність дій та рішень відповідача.

Апеляційний суд приймає до уваги, що постановою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, залишеною в даній частині без змін Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року в справі № 753/15991/15-а, визнано протиправним та скасовано рішення управління ПФУ в Дарницькому районі м. Києва про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі довідки а/ч НОМЕР_1 від 13 березня 2015 року, разом із тим, у вказаній постанові не встановлювались обставини протиправності дій самої військової частини.

Апеляційний суд враховує, що в позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачем було неправильно оформлено документи у військовій частині, що призвело до необхідності вжиття додаткових зусиль для поновлення своїх прав в суді. Разом із тим, перелік даних документів, аргументи, в чому полягає неправильність їх оформлення, а також посилання на норми матеріального права, які, на думку позивача, були порушені військовою частиною, ним в межах даного позову не наведено.

Поза увагою суду першої інстанції залишено також те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою внести відомості про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка ОСОБА_1 , здійснення перерахунку та виплати грошового забезпечення, як до звернення до адміністративного суду з відповідними позовами, так і після ухвалення відповідних рішень.

Наведені обставини підтверджуються довідкою військової частини № НОМЕР_1 Північного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 21 червня 2017 року № 971, згідно якої ОСОБА_1 станом на 21 червня 2017 року не звертався до військової частини про внесення відомостей про військову службу за призовом під час мобілізації до військового квитка, відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва в справі № 826/844/16 (а. с. 50 т. 1).

Судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що у висновку експерта за результатами проведення комісійної судової психологічної експертизи (повторної) Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 листопада 2022 року № 19622/20163/20164/19-61 в дослідницькій частині експертом зазначається, що внаслідок того, що військова частина НОМЕР_1 з самого початку в 2014 році належним чином не оформила документи підекспертного, це стало причиною виникнення у ОСОБА_1 подальших ускладнень із відстоюванням своїх прав на соціальні гарантії та захист з боку держави саме як військовослужбовця, і що встановлення цих обставин експертом не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 102 ЦПК України, відповідно до якої предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Аналогічно, у висновку № 1-11/05 експертного психологічного дослідження, складеного травня 2017 року Українським центром судових експертиз, експерт визначає, що ситуація тривалого невизначення правового статусу військовослужбовця (непереведення зі статусу резервіста у статус військовослужбовця та неоформлення відповідних документів) завдала ОСОБА_1 моральні страждання, однак питання оформлення чи неоформлення відповідних документів лежить поза межами компетенції експерта, оскільки полягає у площині права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вимог статей 263-265 ЦПК України не звернув увагу на те, чи виникло у ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди та чи є підстави для стягнення такої, неправильно визначився із правовідносинами, що склалися, та законом, який підлягає застосуванню до них, що призвело до помилкового задоволення позову, відтак рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про національну гвардію України» шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу управління Національної гвардії України, військовослужбовцями Національної гвардії України при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із того, що ним надано докази про наявність моральної шкоди та її розмір, проте не надано належних доказів, які підтверджують протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням, що виключає цивільно-правову відповідальність та підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови в позові в зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги в розмірі 7236 грн., підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 лютого 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_1 в позові до військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України про відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 7236 грн., понесені військовою частиною № НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), компенсувати військовій частині № НОМЕР_1 Національної гвардії України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.