Провадження № 2/686/977/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Приступи Д.І.,

секретаря Люкової Л.С.,

з участю:

представника позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-позивача Стасишина А.Л.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення компенсації у зв`язку з відчуженням спільного майна колишнім з подружжя,

встановив:

25 вересня 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 01 листопада 2000 року до 11 лютого 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу наявного майна, а тому позивач з огляду на положення ст.ст.69, 70, 71 СК України, просить поділити спільне майно та визнавши за ним та дружиною по частині квартири.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила поділити квартиру АДРЕСА_2 .

27 січня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому в задоволенні первісного позову не заперечила, а також просила визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, яке було придбане під час шлюбу та поділити в судовому порядку, оскільки добровільно дійти згоди їм не вдається.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 первісний позов підтримав в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник відповідача-позивача Стасишин А.Л. в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову не заперечив, а також просив задоволити зустрічний позов в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 01 листопада 2000 року до 11 лютого 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2020 року.

Під час перебування в шлюбі за спільні кошти сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експерта від 27.06.2023р. ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на час складання висновку становить - 1 023 840 грн без ПДВ.

В силу ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Суд, не бере до уваги пояснення представника позивача-відповідача про те, що транспортний засіб було продано, а кошти були розподіленні між подружжям, оскільки даний факт не підтверджений належними та допустимими доказами.

Що стосується решти майна, яке зазначено у зустрічній позовній заяві, то в цій частині слід відмовити, оскільки не надано доказів про наявність даних предметів та їх вартість.

28 серпня 2013р. сторони придбали автомобіль марки OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номер НОМЕР_1 , а 31.01.2020р. автомобіль було знято відповідачем з реєстрації в ТСЦ МВС, що підтверджується довідкою ТСЦ МВС від 13.11.2020р.

Ринкова вартість автомобіля марки OPEL Vivaro, 2005 року випуску на орієнтовну дату його продажу 31.01.2020р. за даними інтернет-сайту АUTO.RIA могла становити 9588 дол. США, що становить по курсу 239 700 грн.

За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно.

Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого з подружжя.

Оскільки сторони погодилися із вартістю квартири, що визначено експертом, суд вважає за можливе первісний позов задовольнити.

Що стосується вимоги про стягнення половини коштів ринкової вартості автомобіля марки OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 119 859 грн. та виділити на праві приватної власності майно, яке зазначено у зустрічній позовній заяві суд приходить до висновку, про те, що позов слід задоволити частково стягнути кошти в сумі 119 859 грн. половину ринкової вартості автомобіля, що стосується решти майна, судом не встановлено, не здобуто і тих доказів про їх наявність та їх вартість.

Керуючись ст.ст.60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 76, 258, 264, 265, 354 ЦПК України,суд,-

ухвалив:

Первісний позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Залишити у власності ОСОБА_3 (номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) частину квартири АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію половини ринкової вартості автомобіля марки OPEL Vivaro, 1,9 см.куб. 2005 року випуску, пасажирський, державний номер НОМЕР_1 , в сумі 119 859 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його виготовлення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

Позивач-відповідач ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач-позивач ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_4 .

Повний текст рішення виготовлено 22 грудня 2023 року.

Суддя: