РІШЕННЯ

Іменем України

07.08.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

за участю секретаря Кондрашин В.Р.

представник позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення доходу отриманого від діяльності підприємства

в с т а н о в и в:

15.03.2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення доходу, отриманого від діяльності підприємства.

Позов мотивує тим, що 29 червня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб. 23.02.2005 року позивачкою створено ПП «Сано-Львів» з часткою в статутному капіталі в розмірі 300000,00 грн. 27.06.2006 року позивачкою збільшено розмір статутного капіталу ПП «Сано-Львів» до 1000000,00 грн., а 23.07.2007 року змінено найменування ПП "Сано-Львів" на ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід». 18.08.2008 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», згідно з яким позивачка продала відповідачу 23% статутного капіталу, номінальною вартістю 230000,00 грн. 01 вересня 2008 року в ЄДР внесено запис про зміну складу учасників на ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», де, серед іншого, з часткою у 230000,00 грн. статутного капіталу зазначено ОСОБА_4 , у володінні ОСОБА_3 залишено 20000,00 грн. статутного капіталу, а 750000,00 грн. статутного капіталу залишено у власності інших власників підприємства. 17 листопада 2009 року рішенням Франківського районного суду м. Львова шлюб між сторонами розірвано, а 29 травня 2019 року Верховним судом винесено Постанову у цивільній справі №2-3632/11, яким встановлено, що частка ОСОБА_4 в статутному капіталі ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» придбана ним у період шлюбу та за кошти спільно нажиті з ОСОБА_3 , а також відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 про визнання за нею права на частку у статутному капіталі ПП "Ефективна відгодівля тварин - Захід" у розмірі 11,5% у зв`язку з неправильно обраним способом захисту, Верховний Суд вказав, що ОСОБА_3 не має права вимагати визнання за нею права власності на частку в статутному капіталі, однак в неї є право вимагати у ОСОБА_4 половини доходу від діяльності підприємства. 12 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 , з листом, в якому, просила, у випадку отримання доходів (девідендів) від ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», виплачувати їй її частку в доходах, протягом 7 днів з дня отримання доходів. Лист вручено ОСОБА_4 особисто 17 серпня 2020 року. З банківських виписок, з рахунку ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» ОСОБА_3 стало відомо, що в період з 19 серпня 2020 року по 10 листопада 2022 року ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» ОСОБА_4 виплачено дивіденди в сумі 350870,00 грн. ОСОБА_4 не перераховував ОСОБА_3 протягом 7 днів, з дня отримання доходів від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» її частку в доходах від діяльності підприємства, як це вимагалося в листі від 12 серпня 2020 року. 09 лютого 2023 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 з листом, в якому просила виплатити їй половину дивідендів (доходу) отриманих від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», за період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року, в сумі 155 769,42 грн. При цьому, під час розрахунку розміру частки ОСОБА_3 , був врахований розмір дивідендів, який припадає на частку придбану за час шлюбу. Лист вручено ОСОБА_4 особисто 14 лютого 2023 року. Станом на день подачі позову грошові кошти в сумі 155 769,42 грн. на рахунок ОСОБА_3 від ОСОБА_4 не надійшли. ОСОБА_3 окрім 155 769,42 грн. дивідендів (доходу) отриманих від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», а також просить суд стягнути з ОСОБА_4 6 672,34 грн. трьох відсотків річних та 43 318,81 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою судді від 07.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю учасників справи.

Не погоджуючись з поданим позовом, від відповідача на адресу суду 01.05.2023 року надійшов відзив на позовну заяву. Відзив мотивує тим, що частка в розмірі 23% була придбана ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі в ОСОБА_3 за власні кошти 18 серпня 2008 року. ОСОБА_3 уже неодноразово скористалася своїм правом вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя, тому вимога виплатити половину отриманого доходу від діяльності підприємства є безпідставною. Щодо інфляційних втрат та трьох відсотків пені ОСОБА_4 вказує, що їх розрахунок проведений неправильно, і вони можуть нараховуватися лише за період з 22 лютого 2023 року, а не з серпня 2020 року. У зв`язку з чим, просить в позові відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1СГ від 29.06.2000 року виданим відділом реєстрації актів громадського стану Франківського району м. Львова про що зроблено відповідний актовий запис 245, який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року, ухвалою апеляційного суду Львівської області 25 лютого 2010 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 є засновником ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Згідно договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 18 серпня 2008 року, ОСОБА_3 у період шлюбу відчужила ОСОБА_4 23 % частки; згідно з рішенням засновників ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», частки Статутному капіталі підприємства поділені таким чином: ОСОБА_3 - 2%, ОСОБА_4 - 23 %, у власності інших осіб - 75%.

Отже, позивач ОСОБА_3 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі продала, а відповідач ОСОБА_4 купив у неї частку в розмірі 23% статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Укладення такого договору між подружжям не заборонено законом.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року в справі №2-3632/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та об`єднаний зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна, визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, касаційну скаргу представника ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 07 вересня 2017 року у частині визнання за ОСОБА_3 права на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу та майна Приватного підприємства "Ефективна відгодівля тварин - Захід" та відмови ОСОБА_4 у задоволенні вимоги про визнання недійсними договорів скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову у частині вимоги про проведення поділу корпоративних прав ОСОБА_4 на частку у розмірі 23 % статутного капіталу Приватного підприємства "Ефективна відгодівля тварин - Захід" шляхом визнання за нею права на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу.

За змістом статті 113 ЦК України та статті 1 Закону України «Про господарські товариства», товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі статтею 115 ЦК України та статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Висновок щодо застосування зазначених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі №6-38цс15, відповідно до якого грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у справі №6-79цс13 (постанова від 02 жовтня 2013 року) та у справі №6-61цс13 (постанова від 03 липня 2013 року), а також Верховний Суд у справі №161/19023/17 провадження №61-16823св19 (постанова від 11 березня 2020 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи-підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної власності.

Зокрема вказано, що статутний капітал приватного підприємства, сформований за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.

Відповідно до підпункту 14.1.49 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України дивіденди - платіж, що здійснюється юридичною особою, у тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Отже, дивіденди у розумінні ПК України - це платіж, що сплачується на користь засновників підприємства у зв`язку з розподілом частини прибутку такого підприємства.

Згідно з частиною першою, другою статті 26 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виплата дивідендів здійснюється за рахунок чистого прибутку товариства особам, які були учасниками товариства на день прийняття рішення про виплату дивідендів, пропорційно до розміру їхніх часток. Товариство виплачує дивіденди грошовими коштами, якщо інше не встановлено одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Статтею 113 Господарського кодексу України передбачено, що приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 8 Цивільного кодексу України, якшо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Спеціального закону, яким регулюється діяльність приватних підприємств, немає. Тому всі питання організації та діяльності приватних підприємств необхідно вирішувати виходячи з загальних норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, інших законів.

Враховуючи те, що порядок формування статутного капіталу приватного підприємства такий як і у товариства з обмеженою відповідальністю, суд вважає, що вказана правова позиція застосовується також і у випадку, якщо один із подружжя є учасником приватного підприємства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №2-3632/11.

Матеріалами справи підтверджується, що 12 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 , з листом, в якому, просила, у випадку отримання доходів (девідендів) від ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», виплачувати їй її частку в доходах, протягом 7 днів з дня отримання доходів. Лист вручено ОСОБА_4 особисто 17 серпня 2020 року.

Як вбачаєтеся з банківських виписок з рахунків ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» за 19.08.2020, 29.09.2020, 29.10.2020, 30.11.2020, 28.12.2020, 05.02.2021, 26.02.2021, 31.03.2021, 30.04.2021, 28.05.2021, 18.06.2021, 02.08.2021, 09.08.2021, 17.09.2021, 19.10.2021, 22.11.2021, 07.12.2021, 05.01.2022, 01.02.2022, 07.06.2022, 30.06.2022, 08.08.2022, 07.09.2022, 07.10.2022, 10.11.2022, 14.12.2022 ОСОБА_4 отримано від ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» дивіденди за період з липня 2020 року по травень 2022 року в загальній сумі 364 365,00 гривень.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 не перераховував ОСОБА_3 протягом 7 днів, з дня отримання доходів від діяльності ПП "Ефективна відгодівля тварин - Захід" її частку в доходах від діяльності підприємства, як це вимагалося в листі від 12 серпня 2020 року. Також, ОСОБА_4 не виплатив ОСОБА_3 її частку в дивідендах (доході) отриманих від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» після отримання листа від 09 лютого 2023 року, який вручено ОСОБА_4 особисто 14 лютого 2023 року.

Суд критично ставиться до твердження відповідача ОСОБА_4 , про те, що частка в ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід» була придбана ним у шлюбі з ОСОБА_3 за його особисті кошти, оскільки ним не надано суду, жодних доказів на підтвердження цієї обставини. Також, твердження ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 неодноразово скористалася правом на виплату вартості внесеного майна не підтверджене жодними доказами у справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 18.12.2019 у справі № 761/29966/16-ц.

Суд враховує, що право ОСОБА_3 на грошову компенсацію 1/2 доходу (дивідендів) отриманих ОСОБА_4 від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» підтверджено рішенням Франківського районного суду міста Львова від 08 червня 2022 року №465/5733/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення доходу, отриманого від діяльності підприємства. В цій справі судом встановлено, що право власності ОСОБА_3 на корпоративні права ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» після розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя трансформувались в право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги половини отриманого доходу від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин - Захід».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_3 на корпоративні права ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» після розірвання шлюбу та поділу спільного майна подружжя трансформувались в право вимоги, сутність якого полягає у праві вимоги половини отриманого доходу від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», відтак позов в цій частині підлягає до задоволення. При цьому, суд враховує, що з 364 365 грн., отриманих ОСОБА_4 , в якості дивідендів від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» за період з липня 2020 року по травень 2022 року, на частку набуту у шлюбі з ОСОБА_3 , припадає 311 538,85 грн., то відповідно частка ОСОБА_3 (половина) становить 155 769,42 гривень.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем було обґрунтовано доведені ті обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з метою захисту порушених майнових прав позивача слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 155 769,42 гривень, як грошову компенсацію 1/2 доходу (дивідендів), отриманих від діяльності Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин Захід».

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частина 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

В силу положень ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Вказаний правовий висновок висловлений 09 лютого 2021 року Великою Палатою Верховного Суду у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Як встановлено судом, 12 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 , з листом, в якому, просила, у випадку отримання доходів (дивідендів) від ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», виплачувати їй її частку в доходах, протягом 7 днів з дня отримання доходів. Лист вручено ОСОБА_4 особисто 17 серпня 2020 року.

Суд вважає, що пред`явивши 17 серпня 2020 року вимогу ОСОБА_4 перераховувати половину доходів (дивіденди) від діяльності ПП «Ефективна відгодівля тварин Захід», протягом 7 (семи) днів, з дня їх отримання, ОСОБА_3 скористалася правом наданим статтею 530 Цивільного кодексу України, вимагати виконання цивільного зобов`язання, строк виконання якого не встановлений, у будь-який час. Така поведінка ОСОБА_3 відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності, пред`явлення такої вимоги не порушує жодних прав ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд бере до уваги позивача розрахунок ціни позову, що доучений до позовної заяви(а.с.9-15), який складений у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач обґрунтованих заперечень щодо розрахунку суду не надав, клопотання щодо неспівмірності таких коштів до суду не надходило.

Отже, наданий до позовної заяви розрахунок інфляційних втрат та три відсотки річних не спростований відповідачем та перевірений судом, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 6 672,34 грн. трьох відсотків річних, 43 318,81 грн. інфляційних втрат також підлягають до задоволення, тому слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 три відсотки річних у розмірі 6 672,34 гривень та інфляційні втрати у розмірі 43 318,81 гривень.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню відповідачем.

У зв`язку з чим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 2 057,61 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст.4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 155 769,42 гривень, як грошову компенсацію 1/2 доходу (дивідендів), отриманих від діяльності Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин Захід», три відсотки річних у розмірі 6 672,34 гривень, інфляційні втрати у розмірі 43 318,81 гривень та судові витрати у розмірі 2 057,61 гривень судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви, а всього разом 207 818,18 гривень(двісті сім тисяч вісімсот вісімнадцять гривень, вісімнадцять копійок).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення - 14.08.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.