Справа № 487/176/21
Провадження № 2/487/150/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Сухаревич З.М.,

за участю секретаря судового засідання Драчинської О.В., Удовиченко Д.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

14 січня 2021 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що сторонам належить в рівних частках кв. АДРЕСА_1 . 30 жовтня 2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено рішення, яким зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою та передати ключі від квартири. І тільки 11 червня 2020 року через виконавче провадження ОСОБА_2 виконала рішення суду та передала позивачу ключі від квартири. Разом з тим, позивач не може вселитися до квартири, оскільки там проживає позивач разом з дорослими дітьми з своїми родинами. Для позивача окремо виділити окремі приміщення відповідач не бажає. За вказаного позивач змушений був звернутись до судового експерта Регіональної торгово-промислової палати у Миколаївській області з заявою про визначення порядку користування квартирою. Експертним дослідженням № 125-074 будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2020 року, експерт пропонує один варіант порядку користування приміщенням квартири, згідно ідеальної частки кожного співвласника, тобто по 1/2 частині, а саме: в користування ОСОБА_1 виділити: 10 кладову площею 2., кв.м; 11 Житлову кімнату площею 13,7 кв.м; 12 Житлову кімнату площею 14,4 кв.м. Відповідачу виділити в користування: 7 Їдальню (житлову) площею 18,9 кв.м; 9 Житлову кімнату площею 19,6 кв.м Враховуючи викладене, позивач просить встановити вищевказаний порядок користування квартирою, а також виділити сторонам у загальне користування коридор площею 2,5 кв.м., вітальню площею 8,1 кв.м, коридор площею 14,2 кв.м, коридор площею 1,5 кв.м, вбиральню площею 1,7 кв.м, ванну площею 4,9 кв.м, кухню площею 8,1 кв.м. Судовий збір, витрати на проведення експертизи та правову допомогу стягнути з відповідача на його користь.

08 лютого 2021 року вищевказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

25 березня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не визнає наведені позивачем обставини, як підставу застосування положень 358, 386, 391 ЦК України, якими обґрунтований позов. У справі 487/4813/20 позивачем заявлено вимоги до відповідача про визнання одноособової власності позивача та відповідача на майно набуте при перебуванні у шлюбі та витребування грошової компенсації. Предметом позову, у тому числі є квартира. на думку відповідача, позивач маніпулює вимогами у цій справі з метою примусу відповідачки до передання у власність позивача майна, поділеного подружжям у справі 487/1269/16-ц, яке увесь час залишається у фактичному користуванні позивача. Відповідач вважає, що посилання позивача на ст. 391 ЦПК України слід оцінювати як бажання останнього на усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном з метою отримання прибутку за рахунок оренди (найму) житлової нерухомості. Щодо експертного дослідження №125-074 від 23 грудня 2020 року, відповідач зазначає, що якість вказаного доказу не узгоджується з вимогами ст. 107 ЦПК України, оскільки не враховує думку учасників справи, отже підлягає відхиленню. Норма ч. 4 ст. 81 ЦПК України, з урахуванням порушень стандартів оцінки, дає підстави для відхилення експертного дослідження № 125-074 від 23 грудня 2020 року про встановлення порядку користування квартирою, яке є по суті висновком про поділ квартири в натурі. Ураховуючи викладене, просила відмовити у задоволенні позову.

18 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання справ, закрито підготовче провадження.

26 квітня 2023 року відновлено підготовче провадження, залучено до участі у справі як третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , законним представником якого є ОСОБА_3 ; службу у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради.

01 червня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

05.06.2023 до суду надійшла заява служби у справах дітей адміністрації Заводського району, в якій Служба просить розглянути справу за відсутності представника служби у справах дітей, справу розглянути на розсуд суду, з урахуванням інтересів дитини.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов, надав пояснення, аналогічні змісту позову. Додатково пояснив, що коли він востаннє був у квартирі, у кімнаті 13,7 кв. проживала його дочка з сім`єю, а в кімнаті 14,4 кв.м. був її чоловік.

Відповідач та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали заяви про відкладення судового засідання.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, причини не повідомили.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа "Скопелліті проти Італії" від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселігіс Проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Справа перебуває в провадженні суду з 2021 року, відповідач подала до суду відзив, неодноразово подавала заяви про відкладення підготовчого/судового засідання з різних причин.

Суд зазначає, що поведінка відповідача свідчить про зловживання процесуальними правами, що є неприпустимим відповідно до ст. 44 ЦПК України та суперечить основним засадам цивільного судочинства та практиці Європейського суду з прав людини, в тому числі щодо розгляду справи у розумні строки, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про можливість розгляду позову у відсутність відповідача та третіх осіб.

Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши думку сторін, суд дійшов такого.

Відповідно до

Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав від 21.02.2012 (а.с 14), квартира АДРЕСА_1 належить праві спільної часткової власності ОСОБА_1 1/2 частка, ОСОБА_2 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності від 02.02.2012.

У вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Відомості про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 23.01.2020).

Також встановлено, що співвласники не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою, що не заперечується сторонами та підтверджується постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року № 22-ц/812/250/20.

Відповідно до довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 15.06.2020 р., кв. АДРЕСА_1 , має наступні показники: житлових кімнат 4, житлова площа 66,6 кв.м., загальна площа 109,9 кв.м.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16, від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18, від 12 серпня 2021 року у справі, № 644/5579/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до експертного дослідження №125/074, складеного 23.12.2020 року судовим експертом РТПП у Миколаївській області Лесків С.А., можливо визначити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 між співвласниками, при цьому виділити в загальне користування приміщення: коридор площею 2,5 кв.м, вітальню площею 8,1 кв.м, коридор площею 14,2 кв.м, коридор площею 1,5 кв.м, вбиральню площею 1,7 кв.м, ванну площею 4,9 кв.м, кухню площею 8,1 кв.м. На розгляд пропонується один варіант порядку користування приміщеннями квартири, згідно ідеальної частки кожного співвласника, тобто по 1/2 частині, а саме: виділити в користування першого співвласника з ідеальною часткою 1/2 частина: 10 кладова площею 2,3 кв.м; 11 Житлова кімната площею 13,7 кв.м; 12 Житлова кімната площею 14,4 кв.м. Загальна площа складає 50,9 кв. м., що на 4,05 кв.5 кв.м менше від ідеальної площі54,95 кв.м. Виділити в користування другого співвласника: 7 Їдальня (житлова) площею 18,9 кв.м; 9 Житлова кімната площею 19,6 кв.м. Загальна площа складає 59,0 кв.м, що на 04,05 кв.м більше ідеальної площі.

Для запропонованого варіанту необхідно виконати наступні ремонтно-будівельні роботи, а саме: заложити дверний проріз з приміщення 7 їдальня (житлова) в приміщення 8 кухня 1500 грн; встановити перегородку з дверним прорізом в приміщення 6 ванна 5000 грн; пробити дверний проріз з встановленням дверей в перегородці з приміщення 8 - кухня в частину приміщення 6 коридор 4500 грн.

Позивач просить виділити йому у користування за варіантом для першого співвласника.

Відповідач не визнає висновок експертного дослідження, посилаючись на наявність сумнівів щодо дотримання оцінювачем відповідних стандартів, які вимагають огляд об`єкта дослідження та з`ясування думки інших осіб.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В той час відповідачем не доведено, що експертне дослідження є неналежним доказом. Відповідач та його представник, заперечуючи проти експертного дослідження, не надали доказів на його спростування, не скористалися правом на подання клопотання про призначення відповідної експертизи у цій справі.

За таких обставин суд вважає, що експертне дослідження, складене 23.12.2020 року є належним доказом у даній справі.

Ураховуючи зазначені правові норми, склад сім`ї сторін, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі ізольованих жилих кімнат, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та встановлення порядку користування спірною квартирою з урахуванням запропонованого ним варіанта.

Встановлюючи порядок користування спірним житлом та виділяючи у користування позивачу кладову, житлову кімнату площею 13,7 кв.м, житлову кімнату площею 14,4 кв.м, суд враховує інтереси усіх осіб, які проживають та зареєстровані у квартирі, а також мають намір вселитись. Такий порядок відповідає допустимим розмірам житлової площі на кожну особу та не призведе до погіршення житлових умов цих осіб.

Що стосується доводів відповідача про те, що в експертному дослідженні не враховані інтереси дочки сторін та її малолітнього сина, які у спірній квартирі зареєстровані та постійно проживають, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач не позбавлена права на вирішення їх житлових прав за рахунок власного майна, що належить їй на праві власності. Окрім цього, суду не надано доказів, що сім`я дочки сторін не забезпечена власним житлом.

Також відповідач, яка заперечувала проти встановлення запропонованого позивачем порядку користування квартирою, не запропонувала іншого варіанту користування спірним житлом.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою є таким, що не погіршує житлові умови сторін, а тому позов підлягає задоволенню.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частинами першою, третьою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с. 1), за послуги зі складання експертного дослідження 3600 грн (а.с. 17).

Враховуючи задоволення позову, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн, за послуги зі складання експертного дослідження 3600 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу:

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості суду надано: 1) Договір про надання правової допомоги від 15.12.2020; 2) ордер; 5)свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до Договору про надання правової допомоги, оплата послуг адвоката встановлена в сумі 5000 грн.

На переконання суду, характер правової допомоги відповідає умовам договору про надання правової допомоги,такі витрати були фактичним і неминучими, а розмір витрат є обґрунтованим.

Беручи до уваги обставини справи, принцип змагальності сторін та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, ураховуючи складність справи та строк її розгляду, ціну позову, суд доходить висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-88, 133, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_2 , наступним чином:

Виділити в загальне користування приміщення:

коридор площею 2,5 кв.м,

вітальню площею 8,1 кв.м,

коридор площею 14,2 кв.м,

коридор площею 1,5 кв.м,

вбиральню площею 1,7 кв.м,

ванну площею 4,9 кв.м,

кухню площею 8,1 кв.м.

Виділити в користування ОСОБА_1 :

кладову площею 2,3 кв.м;

житлову кімнату площею 13,7 кв.м;

Житлова кімната площею 14,4 кв.м.

Виділити в користування ОСОБА_2 :

Їдальню (житлова) площею 18,9 кв.м;

житлова кімната площею 19,6 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження 3600 грн., витрати на правову допомогу 5000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Треті особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Погранична, 9.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Суддя З.М. Сухаревич