Номер провадження: 22-ц/813/1918/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Назарової М.В.

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання - Трофименка О.О.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, правонаступником якого є Державна інспекція архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області, Державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцова Ольга Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в м. Одеса в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника Найди Дмитра Івановича

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року, постановлену Київським районним судом м. Одеси у складі судді Салтан Л.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у

м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОМНО про державну реєстрацію права власності, зобов`язання знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 липня 2021 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року, справу направлено на новий розгляд.

31 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв.м, розташоване в АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: .

Заява про забезпечення аргументована тим, що залишається невиконаним рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц, чим порушується її право, передбачене ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини. Перешкодою для виконання судового рішення у справі № 520/17779/14-ц стало визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на підставі того, що після закінчення виконавчого провадження, прибудова до квартири була введена в експлуатацію, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв.м, яке було відчужено боржником ОСОБА_6 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_5 . Саме цей правочин став правовою підставою для виникнення у ОСОБА_5 права власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: . Вказує, що у постанові Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд зазначив, що ОСОБА_1 має право оскаржити відповідні дії та їх наслідки в самостійному провадженні з метою відновлення статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню. Однак, на думку позивачки, відновлення лише такого статусу, не можу бути достатнім для відновлення її порушених прав, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відновлення виконавчого провадження у такому випадку. Окрім, оскарження дій та наслідків, що призвели до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної забудови. На думку позивачки, уникнути зазначених наслідків можливо за умови забезпечення позову шляхом арешту майна, прибудова до якого підлягає знесенню. Вважає, що відсутність забезпечення повторного позову про знесення самочинної прибудови знов може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Зазначає, що під час первинного розгляду цієї справи, суд першої інстанції забезпечував позов, однак заходи забезпечення були скасовані після набрання законної сили судового рішення про відмову позивачці у задоволенні позовних вимог. Щодо зустрічного забезпечення, то просить врахувати, що позивачка змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинної прибудови за наявності рішення про таке на її користь, але до теперішнього не виконане й можливість його виконання втрачена.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року, якою в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не наведено обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову, що позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника Найди Д.І. вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що оскаржувана ухвала суду не вмотивована, оскільки судовим рішенням не надано оцінку аргументів позивачки, не викладено обґрунтувань, наведених ОСОБА_1 щодо необхідності забезпечення позову, що на думку скаржниці свідчить про те, що суд фактично залишив без розгляду її заяву про забезпечення позову, ухвала містить лише посилання на відповідні норми права. У якості доводів щодо наявності правових підстав для задоволення її заяви про забезпечення позову посилається на обставини, які за своїм змістом є аналогічними тим, що викладені у заяві про забезпечення позову, та зокрема, зазначає, що окрім оскарження дій та їх наслідків, що призвело до неможливості виконання попереднього рішення суду на її користь, ОСОБА_1 змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної прибудови, у той час, коли уникнути зазначених наслідків можливо було за умови забезпечення позову шляхом арешту майна, прибудова до якого підлягає знесенню. Відсутність забезпечення повторного позову про знесення самочинної прибудови знов може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Справа перебувала у провадженні судді судді ОСОБА_7 , розгляд призначений на 23 березня 2023 о 09.35 год.

Рішенням від 21 лютого 2023 року Вища рада правосуддя звільнила ОСОБА_7 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У зв`язку з відставкою судді ОСОБА_7 , в провадженні якої як судді-доповідача перебувала вказана справа, справу передано до провадження судді Назарової М.В., судді учасники колегії: Цюра Т.В., Комлева О.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2023 року у відповідності до п. 3.8 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді визначено суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

Ухвалою суду від 31 березня 2023 року призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на 13 червня 2023 року о 14 -й год.

Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року вилучено суддю Лозко Ю.П. у зв`язку з надходженням у відпустці, новий суддя Карташов О.Ю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.06.2023 у справі № 947/22831/19 (провадження № 22ц/813/1918/23) залучено до участі у справі в якості правонаступника Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області - Державну інспекцію архітектури та містобудування України (01133, м. Київ, був. Лесі Українки, 26, ) в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області (м. Одеса, вул. Пушкінська, 25).

Від представника відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України Бабій А.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачки, в якому представник відповідача при розгляді апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року просить винести законне та обґрунтоване рішення.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.08.2023 вилучено суддю Карташова О.Ю. у зв`язку із відпусткою, новий суддя у складі суду Лозко Ю.П.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Найда Д.І. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Гусельщикова М.А. апеляційну скаргу не визнала.

Представник відповідача Державної інспекції архітектури та містобудування України в особі Управління Державної інспекції архітектури та містобудування у Одеській області покладався на розсуд суду.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, умовою застосування забезпечення позову як сукупності процесуальних дій є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц її позов до ОСОБА_6 про зобов`язання знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_2 задоволено.

25 травня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року, що набрала законної сили 16 січня 2018 року, визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 48177516 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця.

Постановою державного виконавця від 02 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, заяву ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

На даний час рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц залишається невиконаним, чим порушується її право, передбачене статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.

Заява ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа у справі № 520/17779/14-ц таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25 грудня 2015 року) вона була введена до експлуатації, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв.м, яке було відчужено ОСОБА_6 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_6 не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18 травня 2018 року, власником нежитлового приміщення, а саме аптеки, за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_5 , загальна площа об`єкта - 74,9 кв. м. Підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер 7-445, посвідчений 18 травня 2018 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою. Дані обставини стали підставою для задоволення заяви ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У постанові від 09 липня 2019 року, якою ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року залишено без змін, апеляційний суд зазначив, що не може надати належної оцінки оформленню документів з прийняття до експлуатації та внесення змін до реєстраційних даних на нерухомість, оскільки вирішення питань правомірності набуття права власності та законності дій боржника неможливе в межах провадження за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Водночас апеляційний суд зазначив, що позивач має право оскаржити відповідні дії та їх наслідки в самостійному провадженні з метою відновлення статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню. Разом з тим, відновлення лише статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню, не може бути достатнім для відновлення порушених прав, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відновлення виконавчого провадження у такому випадку. Крім оскарження дій та їх наслідків, що призвели до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачка змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної прибудови.

Після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 pоку справа № 520/17779/14-ц, законної сили, з метою невиконання судового рішення, ОСОБА_6 були вчинені певні дії, що призвели до наступних наслідків.

03 серпня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 94 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_4 .

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 травня 2018 pоку, індексний № 41169584, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою Ольгою Володимирівною зареєстровано право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_3 .

Підставою виникнення права власності ОСОБА_5 є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О. В. від 18 травня 2018 pоку, серія та № 7-445.

Вважала, що зазначені реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрація права власності ОСОБА_5 проведені не лише з порушенням встановленими законодавством порядками вчинення відповідних дій, а й з порушенням засад судочинства щодо обов`язковості судових рішень.

Зареєстрована 03 серпня 2016 року під № ОД94 декларація про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_4 , містить недостовірні данні щодо відсутності змін геометричних розмірів фундаментів у плані, оскілки в результаті проведення реконструкції до квартири зведено прибудову за межами геометричних розмірів фундаментів.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року (справа № 815/2677/13-а), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_6 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня 2013 року, № ОД 7, за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2014 року (справа № 815/8379/13-а), що набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_6 , про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15 липня 2013 року, № ОД69, за вказаною адресою.

Отже, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, повторно вчиняє дію, яка вже скасовувалася у судовому порядку як неправомірна.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2015 року (справа № 815/6715/14), що набрала законної сили 01 квітня 2015 року, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О. від 22 серпня 2013 року № 5243523 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_6 , та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою.

На момент посвідчення договору купівлі-продажу від 18 травня 2018 року держаним нотаріусом Шевцовою О. В. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив лише інформацію про реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру, загальною площею 43,1 кв. м, по АДРЕСА_4 , що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 38416347 від 02 червня 2015 року.

Таким чином, державний нотаріус Шевцова О. В. посвідчила договір купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки за відсутності реєстрації права власності на це майно за покупцем.

Отже, предметом спору по справі, в межах якої позивачкою ставиться питання про застосування заходів забезпечення позову, є скасування реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_4 , вчиненої департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 03 серпня 2016 року під № ОД 94; скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової О. В. від 18 травня 2018 року, індексний № 41169584, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_3 , та реєстрація права власності ОСОБА_5 від 18 травня 2018 року, індексний номер витягу 124469312, на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого в АДРЕСА_3 ; зобов`язання ОСОБА_6 знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову до квартири АДРЕСА_5 .

За наведених обставин відчуження та інша зміна долі спірної нерухомості (як-то , його санкціонована чи ні перебудова, зміна будь-яких параметрів тощо) зумовить необхідність вчинення ОСОБА_1 додаткових зусиль з метою ефективного захисту її порушеного права, зокрема, шляхом звернення із позовом до нового власника, що вже має місце наразі, оскільки попереднє судове рішення про захист порушених прав позивачки залишається невиконаним через вищенаведене, і саме на це позивається ОСОБА_1 у своїй заяві про забезпечення позову.

Такий ризик є виправданим та відповідає меті забезпечення позову, у зв`язку з цим доводи представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Гусельщикової М.А. про невідповідністю заходів забезпечення позову пред`явленим позовним вимогам, які є вимогами немайнового характеру, не заслуговують на увагу.

Арешт - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Натомість, заборона відповідачу вчиняти певні дії, з огляду на вимоги процесуального закону, які ставляться до змісту та визначеності судового рішення, має містити чіткий перелік таких дій, які по теперішній справі з урахуванням її обставин окреслити та передбачити не виявляється можливим.

Неможливість забезпечення позовних вимог немайнового характеру шляхом накладання арешту на майно з огляду на те, що у разі задоволення таких позовних вимог вони не підлягатимуть виконанню, про що йдеться, зокрема у постанові КЦС ВС від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20, не підлягає врахуванню при розгляді цієї справи, оскільки можливе рішення про зобов`язання знесення самочинного будівництва підлягає примусовому виконанню.

Зважаючи на наведене, враховуючи, що з приводу оцінки правомірності набуття як останнім набувачем відповідачем ОСОБА_5 права власності на спірне нерухоме майно нежитлового приміщення аптеки та законності такого набуття дійсно існує спір, такий об`єкт протягом тривалого розгляду справ судами змінює свої параметри як об`єкт зовнішнього світу та власників (змінюється його юридична доля), з метою збереження балансу інтересів сторін, колегія суддів робить висновок, що забезпечення позову, зокрема шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно, є доцільним та виправданим способом охорони інтересів позивача на час розгляду справи.

Про можливість застосування такого заходу забезпечення позову як арешт майна йдеться і в ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 947/38823/20 (справа про скасування рішень про державну реєстрацію права власності і про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва).

Крім того, застосування заходів забезпечення позову стосується виключно майна, яке є безпосередньо об`єктом спірних правовідносин, та такий захід є тимчасовим.

Вказаного суд помилково не врахував, що призвело до ухвалення помилкового процесуального судового рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Порушення норм процесуального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення судом апеляційної інстанції за правилами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Таким чином, з урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року про залишення без задоволення заяви про забезпеченні позову скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Найди Дмитра Івановича задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв.м, розташоване в АДРЕСА_1 ) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: , належне ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 18 серпня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко