У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2023 Справа №607/15115/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , -

в с т а н о в и в :

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вивченням змісту позову з додатками вбачається, що позивач за відповідачкою мають зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , та в АДРЕСА_2 .

Відповідно частини першої ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) .

Приписами п.1 частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Місцем реєстрації проживання позивача та відповідачки є АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 .

Звертаючись до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, позивач додає до заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 27.02.2023 року, згідно яких сторони спору є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають за адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи, в порядку, визначеному Постановою КМУ «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» від 07.02.2022 року № 265.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що надані позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджують зареєстроване місце проживання/перебування сторін спору за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки містять лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік.

У зв`язку з цим, встановлюючи зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання сторін спору АДРЕСА_1 , та в АДРЕСА_2 , суд наголошує, що означені адреси територіально відносяться до юрисдикції Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Однак, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.09.2022 № 49/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справМелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на Комунарський районний суд м. Запоріжжя https://km.zp.court.gov.ua/sud0812.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись п.1 частини першої статті 31 ЦПК України,суд -

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, передати на розгляд Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня підписання суддею , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня підписання суддею.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк