Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 752/3410/20-ц

провадження № 61-3145св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Поліщук Роман Миколайович , який є правонаступником ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , Приватне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дульська Тетяна Володимирівна,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник - адвокат НеведомськийВадим Олексійович, ОСОБА_4, вінтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року у складі судді Вовк С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П.,Суханової Є. М., Сліпченка О. І., та касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Олійника В. І., Кулікової С.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , Приватного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Укртранс» (далі - ПрАТ «АК «Укртранс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дульської Т. В. про визнання правочину недійсним та скасування записів про право власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на те, що 15 грудня 2003 року між Відкритим акціонерним товариством Автомобільна компанія «Укртранс» (далі - ВАТ АК «Укртранс») і Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрінвестбуд-2000» (далі - ТОВ «Центрінвестбуд-2000») був укладений договір № 31 про інвестування будівництва житла (далі - Договір № 31).

Відповідно до пункту 1.1 Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована на АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх додаткових угод до договору № 31) (далі - будинок), а ВАТ «АК «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність об`єкта інвестування, визначеного пунктом 1.2 цього договору, за умови виконання інвестором інвестиційних зобов`язань за цим договором у повному обсязі.

Пунктом 1.2. Договору № 31 визначено, що об`єктом інвестування за цим договором є квартири, зокрема, і квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (з урахуванням всіх додаткових угод до Договору № 31).

Між тим, 15 листопада 2005 року ВАТ «АК «Укртранс» і ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 31, за умовами якої до Договору № 31 додано пункт 3.3 в такій редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд-2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства».

27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», Акціонерним комерційним банком «Київ» (далі - АКБ «Київ») та ОСОБА_1 був укладений Інвестиційний договір № 157.

Цього ж дня, 27 грудня 2005 року, між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ») та ОСОБА_6 був укладений Інвестиційний договір № 143.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 157 ОСОБА_1 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 (з урахуванням всіх додаткових угод до Інвестиційного договору № 157) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 143 ОСОБА_6 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до Інвестиційного договору № 143) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 2 114 987,00 грн.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_6 також виконала у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675,00 грн.

Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_6 набули майнові права на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до Інвестиційних договорів № 157, № 143).

Актом від 19 листопада 2007 року ВАТ «АК «Укртранс» передало ТОВ «Центрінвестбуд-2000» майнові права, зокрема на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

15 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_5 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було передано ОСОБА_1 згідно з актом прийому-передачі від 15 квітня 2013 року та видано довідку № 145 про виконання умов інвестиційного договору від 15 квітня 2013 року.

В подальшому ОСОБА_6 на підставі Договору від 09 вересня 2009 року № 143-В/МП відступила право вимоги за Інвестиційним договором № 143 щодо квартири АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_1 .

Отже ОСОБА_1 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 143).

В подальшому на підставі договору про відступлення права вимоги від 25 грудня 2009 року № 143-В/МП-1 ОСОБА_1 відступив право вимоги за вказаним договором щодо квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_3 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 143).

04 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_2 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» передало ОСОБА_3 згідно з актом прийому-передачі від 04 квітня 2013 року та видало довідку № 131 про виконання умов інвестиційного договору від 04 квітня 2013 року.

Позивачі зазначають, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їм у грудні 2019 року стало відомо, що квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 зареєстровані за ОСОБА_4 . У реєстрі зазначено, що підставою виникнення права власності ОСОБА_4 на квартири АДРЕСА_5 , та № 131 став, зокрема, договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року, укладений між ПАТ «АК «Укртранс», правонаступником якого є ПрАТ «АК «Укртранс», та ОСОБА_4 .

Позивачі зауважили, що вони виконали свої зобов`язання за інвестиційними договорами та сплатили кошти, а забудовник - ПАТ «АК «Уктранс», втратив право розпоряджатись об`єктами інвестування - квартирами АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 , а тому не мав права укладати договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року щодо цих квартир.

При таких обставинах, уточнивши в подальшому позовні вимоги, позивачі просили суд:

- визнати недійсним Договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, укладений 02 жовтня 2012 року між ПрАТ «АК «Укртранс» та ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 50509273 від 27 грудня 2019 року 12:03:15, приватний нотаріус Дульська Т.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; за ОСОБА_4 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер: 505077683 від 27 грудня 2019 року 11:38:01, приватний нотаріус Дульська Т. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 за за ОСОБА_4 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року, укладений між ПрАТ «АК «Укртранс» та ОСОБА_4 .

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 50509273 від 27 грудня 2019 року 12:03:15, приватний нотаріус Дульська Т. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 505077683 від 27 грудня 2019 року 11:38:01, приватний нотаріус Дульська Т. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час укладення договору від 02 жовтня 2012 року № 162-інв12 про інвестування будівництва житла у ПрАТ «АК «Укртранс» не було необхідного обсягу цивільних прав та обов`язків, оскільки позивачі у повному обсязі виконали свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» за інвестиційними договорами, укладеними раніше щодо цих самих об`єктів інвестиційної діяльності, та, відповідно, набули право власності на ці майнові права.

У свою чергу, ТОВ «Центрінвестбуд-2000» мало договірні правовідносини з ВАТ АК «Укртранс» за договором від 15 грудня 2003 року № 31 та мало право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам згідно з додатковою угодою від 15 листопада 2005 року № 1. До складу майнових прав ТОВ «Центрінвестбуд-2000» за договором від 15 грудня 2003 року № 31, зокрема, входили квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_5 .

Таким чином, зміст договору від 02 жовтня 2012 року № 162-інв12 про інвестування будівництва житла суперечить Цивільному кодексу України та Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», оскільки за одним об`єктом будівництва забудовник не має права укладати договори з різними управителями ФФБ, а позивачі є такими, що набули майнові права на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 у встановленому законом порядку і до укладення оспорюваного правочину особою - ВАТ АК «Укртранс», яка не мала для цього необхідного обсягу цивільних прав та обов`язків.

У зв`язку з цим суд першої інстанції визнав недійсним договір від 02 жовтня 2012 року № 162-інв12 і, відповідно, вважав, що підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єктів нерухомості, які були предметом цього договору.

При цьому суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, пред`явленого до приватного нотаріуса, оскільки останній є неналежним відповідачем у цій справі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , ПрАТ «АК «Укртранс» та ОСОБА_5 як особа, яка не приймала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, оскаржили його в апеляційному порядку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Поліщук Р. М. про залучення у справі правонаступника позивача задоволено. Залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_3 - Поліщука Р. М .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_4 , ПрАТ «АК «Укртранс», ОСОБА_5 залишені без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року заяву адвоката Поліщука Р. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткової постанови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

Стягнуто з ПрАТ «АК «Укртранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн.

В іншій частині вимог заяви відмовлено.

Частково задовольняючи заяву, суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішенням суду першої інстанції позов до ОСОБА_4 та ПрАТ «АК «Укртранс» задоволено, а позивачем ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У березні 2023 року ОСОБА_5 в особі представника - адвоката Неведомського В. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, у якій заявник просить суд скасувати оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У березні 2023 року ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Боримської І. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, у якій заявник просить суд скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та постанову суду апеляційної інстанції, ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У травні 2023 року ОСОБА_4 в особі представника - адвоката Боримської І. О. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року, у якій заявник просить суд скасувати оскаржену додаткову постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткової постанови.

Касаційні скарги мотивовані тим, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 10 квітня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поліщук Р. М. просить суд касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

18 квітня 2023 року на адресу Верховного Суду від представника ОСОБА_5 - адвоката Неведомського В. О. надійшла відповідь на відзив, у якій представник заявника заперечив проти доводів представника позивача та підтримав вимоги касаційної скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник - адвокатНеведомський В. О., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року та витребувано матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська І. О., на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року.

Згідно розпорядження Заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду Капустинського В. А. від 23 травня 2023 року № 662/0/226-23 у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Воробйової І. А. на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д. справу № 61-3145св23 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді-доповідачеві: Коротенко Є. В. Судді, які входять до складу колегії: Тітов М. Ю., Зайцев А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2023 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 , вінтересах якого діє представник - адвокат Боримська І. О., на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року.

02 серпня 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 15 грудня 2003 року між ВАТ «АК «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Договір № 31 про інвестування будівництва житла.

Відповідно до пункту 1.1. Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31) (надалі - Будинок), а ВАТ «АК «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво Будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність Об`єкту інвестування, визначеного пунктом 1.2. даного Договору, за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі.

Пунктом 1.2. Договору № 31 встановлено, що об`єктом інвестування за цим договором є квартири, зокрема, і квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

15 листопада 2005 року між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 31, відповідно до якої додано до Договору № 31 пункту 3.3., викладено його в наступній редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд 2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства».

27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та ОСОБА_1 укладено Інвестиційний договір № 157.

27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та ОСОБА_6 був укладений Інвестиційний договір № 143.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 157 ОСОБА_1 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 157) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 143 ОСОБА_6 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 143) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 2 114 987,00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_6 виконала у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675,00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири.

Актом від 19 листопада 2007 року ВАТ «АК «Укртранс» передало ТОВ «Центрінвестбуд-2000» майнові права, зокрема на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

15 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_3 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було передано ОСОБА_1 згідно з актом прийому-передачі від 15 квітня 2013 року та видано довідку № 145 про виконання умов Інвестиційного договору від 15 квітня 2013 року.

ОСОБА_6 на підставі договору від 09 вересня 2009 року № 143-В/МП відступила право вимоги за Інвестиційним договором № 143 ОСОБА_1 .

На підставі договору про відступлення права вимоги від 25 грудня 2009 року № 143-В/МП-1 ОСОБА_1 відступив право вимоги за Інвестиційним договором № 143 ОСОБА_3

04 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_4 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було передано ОСОБА_3 згідно з актом прийому-передачі від 04 квітня 2013 року та видано довідку № 131 про виконання умов Інвестиційного договору від 04 квітня 2013 року.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 грудня 2019 року, відповідно до запису про право власності № 34906886 квартиру АДРЕСА_4 24 грудня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50507768 від 27 грудня 2019 року 11:38:01, приватний нотаріус Дульська Т. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 грудня 2019 року, відповідно до запису про право власності № 34907802 квартиру АДРЕСА_3 24 грудня 2019 року зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 50509273 від 27 грудня 2019 року 12:03:15, приватний нотаріус Дульська Т. В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Судами встановлено, що 02 жовтня 2012 року між ПАТ «АК «Уктранс» та ОСОБА_4 укладено інвестиційний договір № 162-інв12.

Відповідно до пункту 1.1. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, інвестор ( ОСОБА_4 ) зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями та підземним гаражем (місцем паркування машин) на земельній ділянці, що розташована на розі АДРЕСА_1 та прийняти у власність майнові права на об`єкт інвестування, а Виконавець (ПАТ «АК «Уктранс») зобов`язується здійснити капітальне будівництво будинку своїми силами або залученими силами за власні або залучені кошти, передати майнові права на Об`єкт інвестування, визначеного пунктом 1.2. даного Договору, за умови виконання інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1.2. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, об`єктом інвестування за цим договором є квартири загальною площею 264,3 кв.м.

Відповідно до пункту 2.1. Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла, загальна вартість об`єкту інвестування складає 2 221 441, 50 грн.

Згідно акту приймання-передачі від 26 жовтня 2016 року ПАТ «АК «Укртранс» передало, а ОСОБА_4 прийняв майнові права на квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 .

05 червня 2018 року ТОВ «АК «Укртранс» видано Довідку № 1885, в якій зазначено, що відповідно до умов Договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року (зі змінами і доповненнями), укладеного з ПрАТ «АК «Укртранс», ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) повністю виконав умови даного договору, сплатив вартість Об`єкту інвестування в сумі 2 221 441, 50 грн, в тому числі ПДВ - 370 240, 25 грн, що відповідає повній вартості Об`єкту інвестування, а саме: квартири АДРЕСА_4 та квартири АДРЕСА_3 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень статті 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майном як особливим об`єктом вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а і майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, необхідними й достатніми для засвідчення правомочності його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 520/4355/17 (провадження № 61-5773св18).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , правонаступником якого є Поліщук Р. М. , посилались на те, що вони є такими, що у встановленому законом порядку набули майнові права на розташовані в будинку АДРЕСА_1 квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 відповідно. Вони повністю сплатили вартість об`єктів будівництва, отже вчинили дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги щодо переходу права власності на вказані об`єкти.

Разом з тим, вони обмежені у здійсненні своїх прав на розпорядження вказаними правами без належних правових підстав, зокрема у зв`язку з укладенням між ПАТ «АК Укртранс» та ОСОБА_4 договору № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року, згідно якого об`єктом інвестування стали ті ж самі квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , майнові права на які вже тривалий час належали позивачам.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 цього Кодексу).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Такими цінностями, зокрема, можуть бути кошти.

Інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій (стаття 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права.

Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (частина перша статті 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Відповідно до статті 7 вказаного Закону всі суб`єкти інвестиційної діяльності незалежно від форм власності та господарювання мають рівні права щодо здійснення інвестиційної діяльності, якщо інше не передбачено законодавчими актами України.

Розміщення інвестицій у будь-яких об`єктах, крім тих, інвестування в які заборонено або обмежено цим Законом, іншими актами законодавства України, визнається невід`ємним правом інвестора і охороняється законом.

За рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів.

Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності.

Судами встановлено, що 15 грудня 2003 року між ВАТ «АК «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Договір № 31 про інвестування будівництва житла.

Відповідно до пункту 1.1. Договору № 31 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» зобов`язується здійснити інвестування будівництва житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним гаражем (місцями паркування машин) на земельній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 (з урахуванням всіх Додаткових угод до Договору № 31) (надалі - Будинок), а ВАТ «АК «Укртранс» зобов`язується здійснити капітальне будівництво Будинку своїми або залученими силами за власні або залучені кошти і надати ТОВ «Центрінвестбуд-2000» всі необхідні документи для оформлення у власність Об`єкту інвестування, визначеного пунктом 1.2. даного Договору, за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань за даним Договором у повному обсязі.

Пунктом 1.2. Договору № 31 встановлено, що об`єктом інвестування за цим договором є, зокрема квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

15 листопада 2005 року між ВАТ Автомобільна компанія «Укртранс» та ТОВ «Центрінвестбуд-2000» укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 31, відповідно до якої додано до Договору № 31 пункту 3.3., викладено його в наступній редакції: «ТОВ «Центрінвестбуд 2000» має право здійснювати передачу своїх майнових прав і зобов`язань окремим договором третім особам відповідно до чинного законодавства».

27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та ОСОБА_1 укладено Інвестиційний договір № 157.

27 грудня 2005 року між ТОВ «Центрінвестбуд-2000», АКБ «Київ» та ОСОБА_6 був укладений Інвестиційний договір № 143.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 157 ОСОБА_1 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 157) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. Інвестиційного договору № 143 ОСОБА_6 за рахунок власних та/або залучених грошових коштів здійснює інвестування будівництва квартири АДРЕСА_4 (з урахуванням всіх додаткових угод до інвестиційного договору № 143) з метою отримання права власності на квартиру після введення будинку в експлуатацію.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 2 114 987,00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири.

Свої зобов`язання перед ТОВ «Центрінвестбуд-2000» ОСОБА_6 виконала у повному обсязі, сплативши на користь ТОВ «Центрінвестбуд-2000» 1 143 675,00 грн, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, довідкою про інвестування загальної площі квартири.

Отже ОСОБА_1 та ОСОБА_6 набули майнові права на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_4 .

Актом від 19 листопада 2007 року ВАТ «АК «Укртранс» передало ТОВ «Центрінвестбуд-2000» майнові права на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 .

15 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_3 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було передано ОСОБА_1 згідно з актом прийому-передачі від 15 квітня 2013 року та видано довідку № 145 про виконання умов Інвестиційного договору від 15 квітня 2013 року.

ОСОБА_6 на підставі договору від 09 вересня 2009 року № 143-В/МП відступила право вимоги за Інвестиційним договором № 143 ОСОБА_1 .

На підставі договору про відступлення права вимоги від 25 грудня 2009 року № 143-В/МП-1 ОСОБА_1 відступив право вимоги за Інвестиційним договором № 143 ОСОБА_3 .

Отже ОСОБА_3 набув майнові права на квартиру АДРЕСА_4 .

04 квітня 2013 року після остаточних перемірів БТІ квартиру АДРЕСА_4 ТОВ «Центрінвестбуд-2000» було передано ОСОБА_3 згідно з актом прийому-передачі від 04 квітня 2013 року та видано довідку № 131 про виконання умов Інвестиційного договору від 04 квітня 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачі виконали свої зобов`язання за інвестиційними договорами № 157, № 143, сплативши кошти, ВАТ «АК «Укртранс» передало, а ТОВ «Центрінвестбуд-2000» прийняло майнові права на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 відповідно до акта від 19 листопада 2007 року, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що АТ «АК «Укртранс» втратило право розпоряджатися спірними квартирами, а тому не могло укладати з ОСОБА_4 договір № 162-інв12 про інвестування будівництва житла від 02 жовтня 2012 року щодо цих квартир.

Отже суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору № 162-інв12 від 02 жовтня 2012 року, укладеного між ПрАТ «АК «Укртранс» та ОСОБА_4 , та про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 757/12235/20 (провадження № 61-21007св21) з аналогічним суб`єктним складом учасників та предметом спору.

Доводи касаційних скарг про те, що ТОВ «Центрінвестбуд-2000» не набув майнових прав на об`єкти нерухомого майна, а також про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі в повному обсязі виконали свої зобов`язання перед ТОВ «Центрівестбуд-2000» за інвестиційними договорами, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Також касаційні скарги містять доводи про те, що під час розгляду справи представником ОСОБА_4 - адвокатом Боримською І. О. було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Обґрунтовуючи клопотання, представник ОСОБА_4 - адвокат Боримська І. О. посилалась на те, що позивач звернувся до суду через вісім років після підписання оскаржуваного договору. Вказувала, що строк позовної давності щодо оскарження договору від 02 жовтня 2012 року № 162-інв12 закінчився 03 жовтня 2015 року й, відповідно, закінчився щодо похідних позовних вимог. Зазначає, що позивач мав реальну можливість дізнатися про укладення оскаржуваного договору набагато раніше, якби з належною завбачливістю відносився до своїх майнових прав та вживав активних дій, спрямованих на належне виконання інвестиційних договорів та на оформлення права власності на спірні приміщення.

Разом із тим, колегія суддів Верховного Суду відхиляє вказані посилання заявника, оскільки відсутні підстави вважати, що позивачі до 24 грудня 2019 року, тобто до реєстрації ОСОБА_4 права власності на спірне майно, могли бути обізнаним про укладення між ПАТ «АК «Укртранс» та ОСОБА_4 договору про інвестування будівництва. Крім того, вказані квартири були передані позивачам та зареєстровані в БТІ.

Доводи касаційних скарг про те, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту порушеного права не можуть бути прийняті судом, оскільки суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 (провадження № 61-7648св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 910/7648/19, від 26 травня 2021 року у справі № 204/3503/19 (провадження № 61-2162св21), від 17 листопада 2021 року у справі № 303/443/20 (провадження № 61-11154св21).

Доводи касаційних скарг про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційних скарг їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У поданому 11 січня 2023 року через засоби поштового зв`язку до апеляційного суду відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Поліщука Р. М. просив судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені ним при апеляційному перегляді справи, покласти на відповідачів та третю особу пропорційно.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано до суду апеляційної інстанції:

1) договір про надання правової допомоги № 313 від 12 грудня 2022 року укладений між адвокатом Поліщуком Р. М. та ОСОБА_1 ;

2) додаток № 2 «Гонорар. Умови та порядок розрахунків» від 09 січня 2023 року до Договору про надання правової допомоги № 313 від 12 грудня 2022 року;

3) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 2 від 11 січня 2023 року до Договору про надання правової допомоги № 313 від 12 грудня 2022 року;

4) квитанцію Р24АР24А696616191D40669 на загальну суму 50 000,00 грн;

5) копію ордеру серія КС № 914983, виданого адвокатом Поліщуком Р. М. на представлення інтересів ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Поліщук Р. М. 02 березня 2023 року до апеляційного суду була подана заява про ухвалення додаткової постанови, у якій представник позивача просив суд ухвалити додаткову постанову, якою відшкодувати ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000,00 грн, понесені ним при апеляційному перегляді справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Врахувавши докази на підтвердження надання правничої допомоги, складність справи, зміст виконаних адвокатом робіт, ціну позову, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та підставно стягнув додатковою постановою від 11 квітня 2023 року з ОСОБА_4 та ПрАТ «АК «Укртранс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн з кожного.

Визначена судом сума є співмірною з наданими учаснику справи послугами, що відповідає принципу розподілу судових витрат.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційні скарги без задоволення, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 , в інтересах якої діє представник - адвокатНеведомський Вадим Олексійович, ОСОБА_4, в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року та касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє представник - адвокат Боримська Ірина Олегівна, на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2021 року, постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, додаткову постанову Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов