печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1961/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат і компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16 січня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 1 200, 00 доларів США, яку вона позичила, написавши власноруч розписку і зобов`язавшись повернути 06 лютого 2018 року. Позивач зверталася і усно, і письмово до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, однак остання ігнорує законну вимогу позивача, кошти не повернула у домовлений строк, як і протягом наступних трьох років, що змусило звернутися із цим позовом.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 вказує, що 16 січня 2018 року, відповідно до розписки, вона надала у борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 1 200, 00 доларів США і 7 000, 00 грн, під 10 % річних, тобто 1 120, 00 доларів США і 7 770, 00 грн, які остання зобов`язалася повернути разом з нарахованими відсотками. Позивач зазначила, що протягом трьох років відповідач не повертає позичені у неї грошові кошти разом з відсотками, при цьому глузує з позивачки, оскільки, як вона переконана, не має наміру їх повертати. Проте позивачці грошові кошти необхідні для отримання медичної допомоги, використання власних заощаджень через втрату роботи, а також погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги і за кредитом у банку.

Відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву, судова кореспонденція направлялася за її задекларованим місцем проживання, але повернулася без вручення адресату.

Ухвалою судді від 01 березня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

Згідно з частиною першою ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

16 січня 2018 року ОСОБА_2 отримала у борг 1 200, 00 доларів США і 7 000, 00 грн, зобов`язуючись повернути разом з 10 % річних, тобто 1 120, 00 доларів США і 7 700, 00 грн. На підтвердження зазначених обставин, вона склала розписку про отримання 1 200, 00 доларів США і 7 000, 00 грн, які зобов`язалась повернути разом з відсотками.

Позивач направила письмову вимогу про повернення грошових коштів відповідачеві засобами поштового зв`язку, однак остання її не виконала.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини другої ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22 серпня 2019 року в справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому, факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (частина перша ст. 1049 ЦК України).

Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК України).

Виходячи з норм ст. 545 ЦК України після прийняття виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видавав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові, у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає, підтвердженням виконання боржником свого обов`язку є наявність боргового документа у боржника.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою, другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

З огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача борг відповідно до наданого розрахунку за договором позики від 16 січня 2018 року в розмірі 1 200, 00 доларів США, нараховані три відсотки річних за період з лютого 2018 року по грудень 2020 року у розмірі 6 224, 58 грн та інфляційні втрати - 3 082, 00 грн за період з 16 січня 2018 року по 14 січня 2021 року.

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Великою Палатою Верховного Суду висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), де вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, у справі встановлено, що відповідач грошові зобов`язання не виконав, а тому за вимогою позивача, суд, вважає необхідним, стягнути на її користь суму неповернутих грошових коштів переданих за борговою розпискою у розмірі 1 200, 00 доларів США, що відповідатиме вимогам ст. 1046 ЦК України і ст. 533 ЦК України.

Положеннями статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 сума 3 % річних - 3 082, 00 грн, проте у задоволенні позову у частині стягнення інфляційних втрат суд відмовляє так, як норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 03 березня 2021 року у справі № 130/2604/18.

Окрім того, тривале неповернення грошових коштів завдало позивачеві моральної шкоди, оскільки вона позбавлена права користування і розпорядження власними заощадженнями у своїх потребах, у тому числі на медичну допомогу і забезпечення власного гідного рівня життя. Позивач оцінює завдану моральну шкоду у компенсації розміром 5 000, 00 грн.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Європейським судом з прав людини визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду).

Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, суд погоджується, що обставини, які сталися поза волею позивача з вини відповідачки завдали їй моральної шкоди, яка має бути компенсована у розмірі 5 000, 00 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами частини першої ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох відсотків річних, інфляційних втрат і компенсації моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) борг, згідно з борговою розпискою від 16 січня 2018 року, у розмірі - 1 200, 00 доларів США, 3 % річних - 3 082, 00 грн, компенсацію моральної шкоди - 5 000, 00 грн, судовий збір - 908, 00 грн.

Відмовити у задоволенні позову у частині стягнення сум інфляційних втрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк