Справа №438/1406/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2023 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретарів- Фареник А.О. , Мех В.Ю.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визначення місця проживання дитини;

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Трускавецької міської ради про визначення місця проживання дитини, суд

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до відповідачки про визначення місця проживання дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним, та стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання дитини.

Посилається в позові на те, що після народження дитини відповідачка стала зловживати спиртними напоями та наркотичними речовинами, не працювала, не приймала участі в утриманні та вихованні дитини.

Відповідачка підтримувала стосунки з наркозалежними особами, знаходилася на стаціонарному лікуванні з приводу психічних та поведінкових розладів, неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.

У зв`язку з цим у 2020 році він з дитиною переїхав з м. Києва за місцем своєї реєстрації в м. Борислав, а потім у м. Трускавець.

01 червня 2021 року між ним та відповідачкою був укладений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини з ним, який був посвідчений нотаріально.

02 червня 2021 року відповідачка за його згоди поїхала з дитиною на відпочинок у м. Миргород, а 26 липня 2021 року повідомила йому, що дитина залишиться проживати з нею, вимкнула телефон та видалила особисті сторінки у соціальних мережах.

У зв`язку з цим він подав повідомлення в поліцію, досудове розслідування в справі триває.

Виходячи з цього, просив задовольнити позов.

У квітні 2022 року позивач подав заяву про зміну предмету позову, якою просив визначити місце проживання дитини з ним, відібрати дитину у відповідачки та повернути йому та стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання дитини.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що відповідачка всупереч умовам укладеного з ним договору самовільно, без його згоди змінила місце проживання дитини, а тому має повернути її.

Ухвалою суду від 05 липня 2022 року в прийнятті заяви про зміну предмету позову було відмовлено.

/ т.2, а.с. 33 /

В листопаді 2021 року відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з нею.

Посилається на те, що проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Проте сімейне життя не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, зловживання відповідачем наркотичними засобами та її часті побиття.

Після чергового побиття 23 березня 2017 року вони погодили, що дитина буде проживати з нею.

Після припинення фактичних шлюбних відносин у 2017 році відповідач постійно погрожує відібрати у неї малолітню дитину, а її відправити до психіатричної або наркологічної лікарні, вигадуючи їй різноманітні залежності, яких в дійсності не існує.

Вона надавала відповідачу безперешкодний доступ до дитини, він забирав доньку до себе на вихідні для спільного проведення часу, донька неодноразово бувала у відповідача за фактичним місцем проживання, відвідувала бабусю (матір відповідача) за місцем її проживання та роботи за кордоном.

В жовтні 2020 року відповідач запропонував їй, щоб дитина погостювала у нього, оскільки до нього приїздила матір, яка постійно працює та проживає за кордоном, і вона надала на це згоду

Однак, з жовтня 2020 року до 01 червня 2021 року відповідач перешкоджав доступу до дитини, не надав можливості ані поспілкуватися, ані побачити дитину та пересвідчитися у безпеці та здоров`ї дитини.

01 червня 2021 року задля можливості побачити дитину, під впливом погроз з боку відповідача вона змушена була підписати договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Зазначає, що в період перебування дитини разом із батьком відповідач піддав дитину емоційним страждання через відірвання від матері, не повною мірою виявляв інтерес до внутрішнього світу дитини, не сприяв достатньому та всебічному розвитку дитини, як особистості, не цікавився її внутрішніми переживаннями тощо.

Як вбачається з Висновку за результатами психологічного обстеження дитини за її зверненням, підготовленого 06 жовтня 2021 року психологом ОСОБА_5 , за результатами дослідження за методикою «Діагностика емоційний стосунків у сім`ї» батькові ОСОБА_4 надіслала листівки такого змісту: «заставляет меня бояться», «бывает в плохом настроении», «иногда вспыльчив», «заставляет меня чувствовать себя несчастной».

На противагу зазначеному, із Висновку психолога вбачається, що взаємодією ОСОБА_4 разом із матір`ю дозволяє визначити тип сформованої прив`язаності дитини до своєї матері як надійний, тобто такий, що закладає засади почуття довіри й безпеки до оточуючого світу та складає передумови успішного входження у світ людських стосунків, психічного розвитку в цілому.

Соціально-підтримуюче оточення дитині утворює їй мати.

Між матір`ю та дитиною існують стосунки надійної прив`язаності.

Ставлення дитини до батька є негативними через відсутність з боку останнього визнання й поваги до почуттів ОСОБА_4; психологічний тиск, який ОСОБА_2 чинив на неї.

Це призвело до втрати дитиною довіри до батька.

Втрата емоційного зв`язку із батьком внаслідок дій останнього, завершилася побудовою у дитини картини світу, в якій місця для ОСОБА_2 немає.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, доцільним є визначення місця проживання дитини з матір`ю, а не з батьком.

На сьогоднішній момент дитина проживає разом із нею, проте відповідач систематично висловлює погрози та використовує дитину як засіб маніпулювання щодо неї, як матері. Погрожує відібранням дитини та вивезення її в невідомому для неї напрямку. За його словами у нього створені більш сприятливі умови для виховання дитини.

Вважає, що відповідні дії можуть спровокувати грубе порушення її прав матері щодо участі у вихованні та житті дитини, адже вона не розглядає можливість у зміні місця проживання.

Вона має можливість утримувати та забезпечувати дитину, проживає у квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини.

Вона є засновником ТОВ «ДІСТРІКТ ДІДЖИТАЛ» та є фізичною особою-підприємцем, отримує стабільний, високий дохід, що дозволяє повноцінно утримувати дитину, на відміну від відповідача, який припинив свою підприємницьку діяльність 24 липня 2020 року.

Вона слідкує за розпорядком дня, харчуванням, у разі необхідності надає рекомендоване лікарем лікування, організовує відпочинок, відвідування навчального закладу, дозвілля, тощо.

Дитина перебуває в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих на довірі.

З огляду на вік дитини, яка потребує материнської турботи, а також з урахуванням висновків психолога, проживання дитини з матір`ю є життєво необхідним, а тому відповідає інтересам дитини.

Зважаючи на її материнські почуття, материнську любов та турботу за дитину, вважає, що в інтересах малолітньої доньки їй краще проживати разом із матір`ю, а не з батьком, який не виконував та жодним чином не зможе виконувати батьківські обов`язки так, як це робить вона.

Оскільки вони з відповідачем не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати їх малолітня дитина, з метою уникнення та запобігання негативних наслідків для психологічного здоров`я дитини, що може зашкодити розвиткові дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини на гармонійний розвиток в спокійному та стійкому середовищі, просить задовольнити позов та визначити місце проживання дитини з нею.

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 30 березня 2023 року провадження в справі в частині вимог позивача ОСОБА_2 про стягнення аліментів було закрито.

Справа направлена для розгляду по підсудності до Солом`янського районного суду м. Києва

/ т.2, а.с. 121 - 122 /

Позивач та представник позивача за первісним позовом у судове засідання двічі не з`явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставили.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.

Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні проти первісного позову заперечувала, зустрічний позов підтримала.

Заслухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову та не знаходить підстав для задоволення первісного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено, що сторони проживали в фактичних шлюбних відносинах.

Від спільного проживання мають дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В 2020 році позивач за первісним позовом без погодження з матір`ю дитини та без її згоди разом з дитиною виїхав до м. Борислава, а в подальшому в м.Трускавець.

Представник позивачки в судовому засіданні зазначила, що таке рішення батьком дитини було прийнято самовільно, без згоди та узгодження з матір`ю, якій не надавався доступ до дитини до червня 2021 року.

01 червня 2021 року між сторонами був підписаний та нотаріально посвідчений Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до п.1.3 договору сторони погодили місце проживання дитини з батьком у м. Трускавці.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили строк його дії до 01 червня 2022 року.

/ т.1, а.с. 37 - 38 /

Представник позивачки в судовому засіданні зазначила, що мати дитини змушена була піти на такий крок, оскільки відповідач чинив їй перешкоди в спілкуванні з дитиною і до укладення договору вона не знала місця знаходження дитини.

Судом також встановлено, що з липня 2021 року дитина проживає разом з матір`ю в м. Києві.

Судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2021 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої доньки сторін з матір`ю.

/ т.1, а.с. 222 - 223; т.2, а.с.92 - 94 /

З висновку психологічного дослідження від 06 жовтня 2021 року психолога ОСОБА_5 вбачається, що соціально-підтримуюче оточення для дитини створено саме матір`ю.

Між дитиною та матір`ю існують стійкі стосунки надійної прив`язаності.

У позивачки немає обставин, які можуть перешкоджати її спілкуванню з дитиною.

Ставлення дитини до батька є негативними через відсутність з боку останнього визнання й поваги до почуттів ОСОБА_4; психологічний тиск, який ОСОБА_2 чинив на неї.

Це призвело до втрати дитиною довіри до батька.

Втрата емоційного зв`язку із батьком внаслідок дій останнього завершилася побудовою у дитини картини світу, в якій місця для ОСОБА_2 , як батька, немає.

/ т.1, а.с. 133 - 140 /

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.

З точки зору закону ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння.

Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що позивачка, як мати, здатна забезпечити дитині належні умови для зростання, виховання та матеріального утримання.

Що стосується первісного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Звернувшись до суду, будучи ініціатором даного спору в суді, позивач та його представник за первісним позовом у судове засідання двічі не з`явився.

Будь-яких доказів в обґрунтування пред`явленого позову, достатніх для висновку про нездатність позивачки забезпечити дитині достойні умови для проживання та виховання, позивач не надав.

Крім того, представник позивачки за зустрічним позовом у судовому засіданні зазначила, що за її інформацією позивач за первісним позовом тривалий час знаходиться за межами України.

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Враховуючи викладене та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає вимоги позивачки за зустрічним позовом доведеними, а позов про визначення місця проживання дитини з нею до задоволення.

З урахуванням цих обставин та приведеного вище підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Керуючись ст. ст. 1, 7, 19, 141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини, Законом України « Пр охорону дитинства», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини, доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24 серпня 2023 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва