Провадження №2/748/202/23
Єдиний унікальний № 750/235/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Майбороди С.М.,

з участю секретаря судового засідання Оніщенко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Судака Д.Г.,

представника відповідача адвоката Сергієнка А.М. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число Світлана Миколаївна, про визнання недійсним договору безпроцентної позики, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2023 року з Деснянського районного суду м. Чернігова за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , в якому позивач просив визнати недійсним договір позики, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., за реєстровим № 218 з підстав його фіктивності. Позов вмотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка за життя 07.02.2020 року склала заповіт, яким належну їй частину у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_1 . Спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_2 є ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Приватний нотаріус повідомила позивача, що 22.07.2022 р. від ОСОБА_1 надійшла претензія з вимогами до спадкоємців, в якій він зазначив, що померла - ОСОБА_2 позичила у нього грошові кошти в розмірі 270 000,00 грн, що є еквівалентом 10000 доларів США. Вважає вказаний договір недійсним, оскільки паспорт, відповідно до якого було ідентифіковано особу ОСОБА_2 було втрачено до укладення договору. Також вважає, що ОСОБА_2 гроші передбачені договором не отримувала, оскільки борги за комунальні послуги залишились не сплаченими в розмірі понад 100000,00 грн. Крім того, ОСОБА_2 мала захворювання, яке могло вплинути на сприйняття нею навколишньої обстановки, а відповідач скористався її безпорадним становищем, щоб заволодіти частиною квартири, яку померла заповіла позивачу.

Ухвалою від 08 лютого 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

27 березня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 надіслано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що на даний час ні позивач ні відповідач не можуть підтвердити факт родинних відносин з померлою через розбіжності у правовстановлюючих документах та вступити у спадщину, тому позивач не має правових підстав для звернення до суду із вказаним позовом. Договір між ним та ОСОБА_2 був укладений у відповідності до чинного законодавства, будь-яких ознак фіктивності даного правочину не існує. Нотаріус не зобов`язаний перевіряти наданий йому документ на його дійсність. ОСОБА_2 брала гроші у борг, які були у нього після продажу квартири, свідомо для погашення заборгованості за комунальні послуги.

31 березня 2023 року позивачем надано відповідь на відзив, яким він наполягає на задоволенні позову, вказує, що він є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 за заповітом, тому претензія із вимогами ОСОБА_1 надає право позивачу звернутись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору позики, оскільки це порушує його права, як спадкоємця. Крім того, паспорт, за яким нотаріусом було ідентифіковано ОСОБА_2 містить фотографію у віці 45 років, натомість у 83 роки вона мала зовсім інший вигляд, а ніж у втраченому паспорті. Відповідач є співвласником квартири, що частково належала померлій, а тому зобов`язаний оплачувати комунальні послуги, як співвласник, а не надавати гроші у борг матері для погашення заборгованості.

11 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_1 надав заперечення, відповідно до якого не погоджується з доводами позивача, крім того вказує, що позивач також є співвласником квартири АДРЕСА_1 та має такий самий обов`язок сплачувати комунальні послуги, а ухилення позивача від виконання цих обов`язків призвело до того, що відповідач надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що у відповідача не було таких коштів для надання позики, мати не могла погасити у такі строки борг та не було необхідності у такій грошовій сумі, договір не був направлений на настання наслідків, а був укладений з метою оформити право власності на всю квартиру. Позивач пояснив, що його брат жив разом з матір`ю, за якою не доглядав, виділив їй одну кімнату і навість не пускав на кухню. Він здійснював догляд за матір`ю, вона боялась відповідача та розповідала, що він її кудись возив і вона щось підписала. Позивач виявив зникнення паспорта матері та всіх документів, у зв`язку з чим він допоміг матері отримати новий паспорт.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на обставини, вкладені у віздиві на позовну заяву та запереченні. Пояснив, що у відповідача були грошові кошти, які він отримав від продажу квартиру, а його матері гроші були потрібні на погашення комунальних боргів і ще на інші потреби. Не зміг пояснити відсутність безоплатної допомоги матері з боку відповідача.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що протягом 2020-2022 років навідувала ОСОБА_2 , яка проживала разом зі своїм сином ОСОБА_4 . На її думку ОСОБА_5 боялась ОСОБА_4 . Підтвердила, що ОСОБА_6 доглядав за матір`ю. За декілька місяців до смерті ОСОБА_5 вже нікого не впізнавала, до цього також виявляла втрату пам`яті. Їй відомо, що були борги за комунальні послуги. Про позику ОСОБА_5 їй нічого не розповідала.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що заходила до ОСОБА_8 , яка останнім часом поводила себе дивно, щось фантазувала, у неї проявлялась втрата пам`яті, могла просто бродити по вулиці та шукати ключі. ОСОБА_5 проживала разом з сином ОСОБА_9 , але коли той приходив вона закривала двері у свою кімнату. Про те, що хоче позичити гроші не розповідала.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що протягом останніх років помічав, що ОСОБА_5 заговорювалась, страждала на втрату пам`яті, не впізнавала родичів. Не вірить в те, що вона могла позичити гроші.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

07 лютого 2020 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Фефеловою Ю.К., яким належну їй частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.25)

22 липня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір безпроцентної позики, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М., яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 270000,00 грн, що є еквівалентом 10 000 доларів США, за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення даного договору, за яким позичальник зобов`язалась повернути грошові кошти не пізніше, ніж до 19 липня 2026 року. (а.с.127)

З досліджених копій документів встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нотаріусу пред`явили для встановлення особи паспорта, які на той час були недійсними, оскільки ОСОБА_2 отримала новий паспорт ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.26,33), а ОСОБА_1 отримав новий паспорт ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.16). Разом з тим, нотаріус під час вчинення нотаріальної дії встановлює особу за пред`явленими документами.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 померла, про що 07.06.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) складено актовий запис № 2227. (а.с. 20, 24)

Згідно довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнової Л.М. від 16.08.2022 року, після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа за № 42/2022, спадкоємцями, які прийняли спадщину є : ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с.31).

Листом № 234/02-14 від 07.12.2022 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Амбарнова Л.М. повідомила ОСОБА_1 про те, що 22 липня 2022 року від ОСОБА_1 надійшла претензія з вимогами до спадкоємців, в якій він зазначив, що померла ОСОБА_2 позичила у нього кошти в розмірі 270000,00 грн, що є еквівалентом 10000 доларів США. На підтвердження чого ОСОБА_1 була надана копія договору позики, посвідченого 22 липня 2021 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М. за реєстр.№ 218 (а.с.32).

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом на частку квартири у праві спільної часткової власності, що належала ОСОБА_2 , звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже прийняв її у встановленому законом порядку.

Відсутність у спадкоємців майна, прийнятого у спадщину, не впливає на їх обов`язок погасити боргові зобов`язання. При цьому, відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтв про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, укладений договір безпроцентної позики та звернення ОСОБА_1 з претензією до спадкоємців померлої ОСОБА_2 впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , що надає йому право звернутись до суду з позовом про оспорювання укладеного договору.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою та другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя

статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Згідно із статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У постанові Верховний Суд від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 (провадження № 61-6420св21) вказано, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі

№ 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18,

від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

В даному випадку договір безпроцентної позики укладено між родичами, а саме між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 270 000 грн. На момент укладення договору ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 , разом з тим догляд за нею здійснював ОСОБА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.10.2002 квартира АДРЕСА_1 перебувала у спільній власності ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . ( а.с.21) Відповідно до інформаційної довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1322 від 19.03.2019 частка кожного складала 1/3. ( а.с.18) Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 його частку успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_1 по 1/6 частині, що слідує з наданої копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2021 року. Таким чином, після померлого ОСОБА_12 у ОСОБА_1 , який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, виникає право на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 . Частка ОСОБА_1 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 складає частина. ОСОБА_2 складає заповіт 07 лютого 2020 року та свою частку квартири АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_1 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 у ОСОБА_1 як у спадкоємця за заповітом виникає право на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , а загалом на частку квартири АДРЕСА_1 .

З досліджених документів встановлено, що на момент укладення договору позики ОСОБА_2 було 83 роки, вона була пенсіонеркою (а.с.26,28), мала борги за комунальні послуги, але на суму, що не перевищує 100000 грн (а.с.40-45). ОСОБА_1 офіційно не працює, 09.03.2021 року уклав договір купівлі-продажу квартири на суму 140 180 грн, 11.03.2021 на підставі укладеного договору набув право власності на автомобіль легковий вантажопасажирський Opel Vivaro, 2006 року випуску.( а.с.72-73, 111, 158-159)

Крім того, з досліджених матеріалів не встановлено, що після укладення договору позики 22.07.2021 борг за комунальні послуги був погашений. ( а.с.40-45)

З урахуванням пояснень учасників справи, свідків, досліджених матеріалів встановлено, що укладений договір безпроцентної позики від 22.07.2021 є фіктивним, оскільки фактично ОСОБА_2 не отримувала вказаних в ньому коштів, а у ОСОБА_1 не було в наявності таких коштів на момент укладення договору, що доводиться дослідженими доказами, необхідність отримання позики на погашення боргу за комунальні послуги не підтверджена в судовому засіданні, оскільки борги не були погашені, а необхідність отримання пенсіонеру у 83 роки позики на суму 270 000 грн в судовому засіданні не встановлена. При цьому даний борг вона мала повертати через п`ять років у віці 88 років. Отже, даний договір був укладений без наміру створення правових наслідків та був укладений з метою штучного створення боргу спадкодавця та пред`явлення в подальшому претензії кредитора до спадкоємця ОСОБА_2 , а саме свого брата ОСОБА_1 , який успадковує частину спірної квартири.

ОСОБА_2 в силу свого віку та стану здоров`я була введена в оману, підписуючи вказаний договір безпроцентної позики.

Оскільки сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання договору безпроцентної позики, то правочин визнається недійсним без застосування будь-яких наслідків.

З урахуванням вищенаведеного суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог та визнання недійсним договору безпроцентної позики, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М, за реєстровим № 218.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 3, 13, 16, 202, 203, 215, 234, 1046 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число Світлана Миколаївна, про визнання недійсним договору безпроцентної позики задовольнити.

Визнати недійсним договір безпроцентної позики, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Число С.М, за реєстровим № 218.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 17 серпня 2023 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа : приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Число Світлана Миколаївна, просп. Перемоги, 95А, м. Чернігів.

Суддя С. М. Майборода