Справа № 130/3614/21
Провадження № 22-ц/801/1409/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Собцевої А.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Порощука П.П., дата складення повного тексту якого не зазначена,

у справі №130/3614/21

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (відповідач)

за участі: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватного підприємства «Агротал», Державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка Сергій Анатолійович (треті особи)

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Поділля Агропродукт», за участі третіх осіб ТОВ «Агротал», ПП «Агротал», Державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С.А. про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації.

Вимоги обґрунтовані тим, що йому на підставі державних актів ЯД № 360289 та ЯД № 360288 належать на праві власності дві земельні ділянки з кадастровими номерами :06:005:0020 та 0:06:005:0019 площею 3,7785 га та 3,8565 га відповідно, які розташовані на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

В 2014 році ним було укладено договори оренди землі з ТОВ «Агротал» терміном на 7 років.

Позивач дізнався, що обробіток його земельних ділянок здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0020, площею 3,7785 га, зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) від 03.04.2018 року, а право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0019, площею 3,8565 га, зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди б/н (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) від 03.04.2018 року.

Право оренди за договором оренди та додаткова угода земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0020, площею 3,7785 га за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С.А., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36417972 від 01.08.2017 року. Право ж оренди за договором оренди, а також зазначена додаткова угода на земельну ділянку з кадастровим номером :06:005:0019, площею 3,8565 га зареєстровано державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С.А індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36416200 від 01.08.2017 року.

Позивач стверджує, що угод або додаткових угод з ТОВ «Поділля Агропродукт» він не підписував, а підписи від його імені є підробленими з метою незаконного використання належної позивачу земельної ділянки.

Просив витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельні ділянки, що належать йому на підставі державних актів з кадастровими номерами :06:005:0020 та 0:06:005:0019 площею 3,7785 га та 3,8565 га, скасувати рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С.А. та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року позов задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» з чужого не законного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯД №360289 з кадастровим номером :06:005:0020, площею 3,7785 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича за індексним номером 36417972 від 01.08.2017 року.

Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯД №360288 з кадастровим номером :06:005:0019, площею 3,8565 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича за індексним номером 36416200 від 01.08.2017 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля Агропродукт" на користь ОСОБА_1 , сплачену ним суму судового збору в сумі 3 632 грн. та 10 000 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

08 червня 2023 року ТОВ «Поділля Агропродукт» подало на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції не враховано поважність причин ненадання оригіналів договору оренди землі б/н від 01.01.2017 та додаткових угод від 03.04.2018, про які відповідач повідомив суд.

Також не погоджується із розміром стягнутих судом першої інстанції витрат на правничу допомогу позивача, вважає їх неспівмірними з предметом спору, складністю справи та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиви від інших учасників справи на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходили, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою суду від 02 серпня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі державного акту серії ЯД № 360289 з кадастровим номером :06:005:0020, площею 3,7785 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с. 11). Також позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ЯД № 3602888 належить земельна ділянка з кадастровим номером :06:005:0019, площею 3,8565 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с. 12).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право оренди за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0020, площею 3,7785 га за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано на підставі договору б/н від 01.01.2017 року та додаткової угоди (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С.А., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36417972 від 01.08.2017 року (а.с. 13-14).

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право оренди за договором оренди земельної ділянки з кадастровим номером :06:005:0019, площею 38565 га за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано на підставі договору б/н від 01.01.2017 року та додаткової угоди (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) державним реєстратором Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С.А., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36416200 від 01.08.2017 року (а.с. 16).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням досліджених в судовому засіданні доказів встановив, що угод та додаткових угод з ТОВ «Агропродукт» позивач ОСОБА_1 не підписував, умов не узгоджував, що свідчить про відсутнє волевиявлення на укладення договорів та додаткових угод. При цьому судом враховано, що відповідач проти позову не заперечив, доводів позивача не спростував, відзиву на позовну заяву не подав, витребуваних доказів (оригіналів договорів і додаткових угод) суду не надав.

Між сторонами виник спір стосовно витребування (повернення) земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між позивачем та відповідачем спору щодо права оренди належних йому земельних ділянок.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (частина друга статті 207 ЦК України).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц Верховний Суд зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника/-ів правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

На підтвердження заявлених позовних вимог про те, що позивач ОСОБА_1 не підписував договори оренди б/н від 01.01. 2017 та додаткових угод від 03.04.2018 року з ТОВ «Поділля Агропродукт», він разом із позовною заявою подав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, яке було задоволено судом.

Проте ухвала суду про призначення судової почеркознавчої експертизи залишились не виконаною експертною установою через неподання відповідачем оригіналів досліджуваних документів (договорів оренди та додаткових угод).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахувавши об`єктивних причин неподання відповідачем витребуваних оригіналів договорів оренди землі та додаткових угод, та за відсутності висновку судової почеркознавчої експертизи, вважав встановленими обставини на які посилається позивач, та дійшов висновку про згоду відповідача з позовними вимогами.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою -якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що суд першої інстанції відповідно до положень статті 107 ЦПК України належним чином забезпечив повідомлення відповідача про необхідність надання експертній установі оригіналу договорів оренди та додаткових угод, оскільки саме ним заперечується факт їх підписання позивачем.

Статтею 109 ЦПК України передбачені наслідки ухилення від участі в експертизі, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Аналізуючи зазначену норму процесуального закону, можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі, зокрема у наданні необхідних документів, без яких неможливо провести експертизу. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 18 січня 2023 року у справі № 601/2139/21, провадження № 61-9158св22; від 24 травня 2023 року у справі № 567/792/22, провадження № 61-431св23.

Суд апеляційної інстанції, дотримуючись завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених прав, свобод та інтересів, зокрема фізичних осіб, з урахуванням засад змагальності сторін, застосовує положення статті 109 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В справі, що розглядається, апеляційний суд вбачає підстави для виходу за межі доводів апеляційної скарги через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що він не підписував договори оренди землі, та додаткові договори, і як наслідок є неукладеними, а тому такі земельні ділянки безпідставно перебувають у фактичному користуванні відповідача і мають бути повернуті йому як власнику, незважаючи на те, що у прохальній частині позову позивач просив витребувати земельну ділянку.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване у належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Зазначений правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21).

У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та в додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділянки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.» (пункт пункті 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не підписував договорів оренди землі та додаткових угод, тобто не виявляв свою волю до вчинення даних правочинів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі угоди є неукладеними, проте оцінюючи правильність обраного позивачем способу захисту, суд першої інстанції припустився помилки та невірно визначив і застосував норми матеріального права, які підлягали до застосування, зокрема, неправильно визнав ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у порядку, передбаченому статтею 387 ЦК України.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia (суд знає закони), який полягає в тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах. Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосовувати для вирішення спору.

Задовольняючи позов на підставі обраного позивачем неефективного способу захисту, суд першої інстанції не врахував, що звертаючись до суду, позивач свої вимоги обґрунтовував фактичною відсутністю договірних відносин між ним та відповідачем, при цьому просив усунути перешкоди у користуванні його власністю, хоча і посилався на положення статті 387 ЦК України.

Однак саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з тих фактів, що установлені під час розгляду справи, та визначити, яке саме імперативне правило підлягає застосуванню для вирішення спору. При цьому обґрунтування позову не перешкоджало суду першої інстанції застосувати відповідні норми права.

В Главі 29 Цивільного Кодексу України закріплено засади захисту права власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним (спосіб захисту, який використовується при позбавленні власника права володіння майном).

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (такий спосіб захисту застосовується від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння).

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права ОСОБА_1 як власника земельної ділянки, колегія суддів вважає усунення перешкод у користуванні належним їй майном шляхом повернення такої земельної ділянки на підставі статті 391 ЦК України.

Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за ТОВ «Поділля Агропродукт».

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 крім іншого, просив суд скасувати рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка Сергія Анатолійовича за індексним номерами 36417972 та 36416200 від 01.08.2017 року про реєстрацію права оренди за відповідачем.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, про що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

У постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу судів на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс19) (пункт 55) та від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31)).

Стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регламентує внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Реєстрація права, яке закріплене у неукладених договорах оренди землі від 01 січня 2017 року та неукладених додаткових угодах від 03 квітня 2018 року, порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельними ділянками, з кадастровими номерами :06:005:0020 та 0:06:005:0019 площею 3,7785 га та 3,8565 га відповідно, які розташовані на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Однак, у даній справі відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора від 01.08.2017 року, оскільки судове рішення про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення вже є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про скасування державної реєстрації договору оренди землі.

Подібні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 144/1346/21, від 05 квітня 2023 року у справі № 125/788/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 138/3665/21.

Суд першої інстанції на ці вимоги закону уваги не звернув та помилково задовільнив зазначену вимогу яка є похідною від вимоги про витребування земельної ділянки.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням встановлених по справі обставин та вимог цивільного процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо перерозподілу судових витрат і розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3 632 грн.

Апеляційним судом скасовується рішення суду першої інстанції, ухвалюється нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про задоволення однієї позовної вимоги.

Таким чином, із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 816 грн за розгляд справи у суді першої інстанції.

Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представник позивача Лозіцького Г.В. надав ордер, Договори про надання правничої допомоги від 01.11.2021, та акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до цього Договору за змістом яких загальна вартість наданих адвокатських послуг позивачу склала 6 000 гривень, проте суд першої інстанції жодним чином не обґрунтувавши своє рішення стягнув на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 10 000 грн докази понесення яких позивачем в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням часткового задоволення (однієї із двох) позовних вимог, апеляційний суд за правилом пропорційності, закріпленим у п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 000 грн.

Таким чином із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у сумі 4 816 грн. (3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 1816 грн судового збору).

В свою чергу з позивача на користь відповідача слід стягнути половину витрат останнього на оплату судового збору за подання апеляційної скарги 2 724 грн (1/2*5 448 грн).

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 3,7785 га, кадастровий номер :06:005:0020, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 21671063 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36417972 від 01.08.2017.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 3,8565 га кадастровий номер 0:06:005:0019, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, шляхом повернення вказаної земельної ділянки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», право оренди за яким зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 21669275 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36416200 від 01.08.2017.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 різницю понесених ними судових витрат в сумі 2 092 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді І.В. Міхасішин

М.В. Матківська