Справа № 505/3188/18
Провадження № 2/505/180/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.05.2023 року м.Подільськ Одеської області

Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Павловської Г.В.,

за участю секретарів судового засідання Шевчук С.В., Білоконь С.А.

представника позивача адвоката Цуркана О.О.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Цінчик В.М.

у відсутності позивача ОСОБА_2

за відсутності представників позивача адвокатів Колосовича В.В. та Тіора Ю.П.

у відсутності третьої особи - Голови первинної профспілкової організації «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа Голова первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько Олександр Микитович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Банташа Д.С. звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та просить:

1. Визнати незаконним і скасувати наказ ДП НЕК Укренерго від 31.08.2018 року № 664-к Про звільнення ОСОБА_2 , інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго, робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11, якого звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 Кодексу України про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

2.Поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11, з 01.09.2018 року та зобов`язати державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» перевести ОСОБА_2 на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул.Коблевська, 11.

3.У випадку відсутності на момент поновлення посади інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м.Одеса, вул. Коблевська, 11, зобов`язати державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» здійснити з 01.09.2018 року поновлення та переведення ОСОБА_2 на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.

4.У випадку відсутності на момент поновлення посади інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м.Одеса, вул. Коблевська, 11, здійснити з 01.09.2018 року формальне поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11, та перевести його на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.

5.Стягнути з ДП НЕК Укренерго на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 вересня 2018 року по день ухвалення судового рішення, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , Банк утримувач - ПАТ Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ № 00032129.

6.Стягнути з ДП НЕК Укренерго на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 70000,00 (сімдесят тисяч) гривень, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою № НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , Банк утримувач - ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ №00032129.

7.Стягнути з ДП НЕК Укренерго на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу, яка передбачена ст. 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, шляхом перерахування його у безготівковій формі на поточний рахунок № НОМЕР_1 , який закріплено банком за заробітною карткою № НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , Банк утримувач - ПАТ «Державний ощадний банк України» МФО № 300465, код ЄДРПОУ №00032129.

8.Допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення на роботі.

9.Допустити рішення до негайного виконання в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Позовна заява мотивована тим, що згідно наказу Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго від 19.02.2016 року № 149-к позивача прийнято на посаду головним фахівцем сектора з питань запобігання та виявлення корупції ДП НЕК Укренерго, робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.

21.11.2017 року згідно наказу ДП НЕК Укренерго № 570-к Топора С.В.. переведено на посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго, робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11.

Наказом т.в.о. директора ДП НЕК Укренерго Ковальчука В.В. від 14.06.2018 №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю.

Того ж дня, 14.06.2018 року, ОСОБА_3 видано наказ № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК "Укренерго.

Наказом директора з управління персоналом ДП НЕК Укренерго Николенко С.Є. від 14.06.2018 № 416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури.

21.06.2018 року позивача попереджено про вивільнення (про зміну істотних умов праці) та повідомлено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю його буде звільнено 21.08.2018 року з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При ознайомленні з зазначеним попередженням ОСОБА_2 вказав на ньому, що воно є незаконним та протиправним, яке порушує його трудові права і додав до попередження заяву на звільнення за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП від 19.06.2018 року на підставі п. 5.48 Колективного договору з проханням розглянути та погодити його звільнення 04.07.2018 року, а у разі незгоди погодити звільнення за угодою сторін, повідомити його особисто під підпис мотивованою відповіддю. Однак жодної відповіді з боку адміністрації ДП «НЕК «Укренерго» на зазначені недоліки, прохання, та заяви ним отримано не було.

Також 21.06.2018 року йому був наданий перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» при ознайомленні з яким ОСОБА_2 на сторінці № 1, № 2 та №20 було зазначено ряд недоліків до переліку, а саме: перелік є неповним у зв`язку з тим що п/п № 13 відсутній, в переліку не зазначено інформацію щодо посадових окладів.

Наказом ДП НЕК Укренерго від 31.08.2018 року № 664-к Про звільнення ОСОБА_2 . інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго робоче місце: м. Одеса, вул. Коблевська, 11, звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу України про працю України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. При ознайомленні з наказом «Про звільнення» позивач вказав на ньому, що він є незаконним, протиправним та який порушує його трудові права передбачені ст. 42 КЗпП «Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці».

Зазначений Наказ ДП НЕК Укренерго від 31.08.2018 року № 664-к є протиправним, таким, що порушує його законні права та інтереси і підлягає скасуванню з наступних підстав:

- Наказ ДП НЕК Укренерго від 31.08.2018 року № 664-к Про звільнення видано неуповноваженою особою, яка не мала на це відповідних повноважень - директором з управління персоналом Николенко С.Є. Проте, пунктом 8.8.9 Статуту, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.09.2017 № 599 та погодженого головою профспілкової організації ДП НЕК Укренерго, чітко визначено, що рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників приймає директор. Делегування даних повноважень іншим особам Статутом не передбачено.

- ДП НЕК Укренерго мало можливість перевести його на іншу посаду, але, навпаки, завадило залишенню його на роботі. Попри обов`язок роботодавця вжити заходів до збереження його працевлаштування відповідач запропонував йому неповний перелік наявних на підприємстві посад, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду.

Більш того, перелік вакантних посад надавався йому один раз при ознайомленні з попередженням про вивільнення (про зміну істотних умов праці), а не в увесь період вивільнення, хоча іншим співробітникам відділу перелік вакантних посад надавався ще два рази 20.08.2018 року та 31.08.2018 року.

Так, йому був наданий перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» станом на 01.06.2018 року, який не містив повної інформації, зокрема не зазначено розмір посадових окладів, відсутній пункт 13, що не давало йому змоги зробити вільний вибір посади відповідно до його освіти, та досвіду роботи. Про вказане позивачем повідомлено керівництво підприємства.

Після цього, жодної вакансії та оновленого переліку вакантних місць до 31.08.2018 йому запропоновано не було. Хоча відомо, згідно інформаційного дайджесту призначення місяця та телефонного довідника підприємства, керівництво підприємства переводило та приймало на посади людей, які не було віднесено до вищевказаного переліку, та які було введено після його попередження про вивільнення.

Згідно наказу від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к дату звільнення працівників внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго перенесено на 31.08.2018року.

Позивач зазначив, що з наказом від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к він ознайомлений не був.

Попри цей факт, наказом ДП НЕК Укренерго від 31.08.2018 року № 664-к Про звільнення його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

-ДП НЕК Укренерго порушено процедуру отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Позивач зазначив, що усупереч вказаним вимогам закону Відповідач із зверненням щодо проведення консультацій з питань скорочення чисельності або штату працівників до профспілкового комітету підприємства не звертався.

14.08.2018 року його було запрошено на засідання профспілкового комітету підприємства на якому розглядалося подання директора з управління персоналом Николенко С.Є. від 24.07.2018 про надання згоди на звільнення працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго, у тому числі і його. На засіданні було вказано, що він відмовився від запропонованих вакансій та взагалі від працевлаштування на підприємстві, що є недостовірними даними. Оскільки жодних підтверджень відмов працівників не було, у тому числі і його, профспілковим комітетом розгляд вищевказаного подання було відкладено, витребувано у роботодавця особові справи працівників та додаткові документи. Повторно на засідання профспілкового комітету його не запрошували.

Вищевикладене свідчить, що згода профспілкового комітету на його звільнення не надавалася. Відсутність згоди профкому підприємства підтверджується виданим Відповідачем наказом від 16.08.2018 № 605-к та № 612-к, яким у зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору із працівником, дату звільнення було перенесено на 31.08.2018 року.

Щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач зазначив, що його середньоденний заробіток становить 24204 грн. 18 коп., враховуючи, що починаючи з 01.09.2018 року по 17.05.2023 року наявно 1176 день вимушеного прогулу, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає 1 355 434,08 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням трудових прав, позивач, з посиланням на ст.23 ЦК України, ст.237-1 КЗпПУ та з урахуванням постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вказав, що внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства його життєвий уклад зазнав суттєвих змін, а саме: він залишився без єдиного джерела заробітку, втратив нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з втратою роботи, усталений спосіб життя, налагоджений спокійний побут, впевненість у майбутньому. Він був вимушений покинути місце свого проживання у місті Одеса та переїхати до м. Подільськ Одеської області з метою пошуку нової роботи.

Крім того, він є єдиним годувальником в своїй сім`ї.

Усі викладені обставини вимагають від нього значних додаткових зусиль для організації свого теперішнього життя. Такі життєві обставини спричиняють йому доволі глибокі та болісні моральні страждання.

Незаконними діями Відповідача йому завдано душевного болю, відчуттів зневаги і приниження, пригнічення та образи, підриву його авторитету і репутації серед колег, рідних та друзів. Тому вважає, що розмір моральної шкоди 7000.00 грн. є розумним і справедливим.

Таким чином, позивач вважає його звільнення незаконним, а він має бути поновлений на посаді зі стягненням з відповідача на його користь середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

26.10.2018р. ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловської Г.В. позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, розгляд цивільної справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.12.2018р. до суду надійшов відзив ДП «НЕК «Укренерго» на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Так, у відзиві, зокрема, вказано, що позивача дійсно було звільнено із займаної посади згідно з наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018р. №664-к «Про звільнення» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі п.1 ст.40 КЗпПУ.

Відповідно до наказу ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про міни в організації виробництва і праці» структурний підрозділ - відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», в якому працював позивач, виведено із організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго».

Наказом ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 213-к/оп «Про скорочення штату» у тому числі посаду позивача - інспектор (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу і Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» виведено зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго».

У зв`язку з викладеним, 21.06.2018 позивача попереджено про наступне вивільнення (про зміну істотних умов праці) та роз`яснено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю позивача буде звільнено з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Факт особистого ознайомлення позивача із вказаним попередженням визнається самим позивачем (про що зазначено у позовній заяві) та підтверджується його підписом про ознайомлення із попередженням про вивільнення.

Зміст вищезазначених наказів був доведений до відома позивача під час ознайомлення із попередженням про вивільнення (про зміну істотних умов праці).

Щодо твердження позивача про видання наказу ДП «НЕК «Укренерго» від 31.08.2018 року №664-к «Про звільнення» неуповноваженою на це особою, зазначив, що у відповідності до п. 1.4 посадової інструкції інспектора (з дипломом спеціаліста) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» інспектор призначається на посаду, переміщується та звільняється з посади наказом ДП «НЕК «Укренерго».

Відповідно до пп. 8.8.9 п. 8.8 Статуту ДП «НЕК «Укренерго» директор підприємства у встановленому порядку та з урахуванням вимог цього Статуту та Галузевої угоди приймає рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, забезпечення ведення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників підприємства, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, які закріплюються за відповідними працівниками підприємства.

Згідно з посадовою інструкцією директора з управління персоналом ДП «НЕК Укренерго» останній є функціональним керівником працівників ДП «НЕК Укренерго» в частині виконання функцій з управління персоналом, в тому числі: з кадрового обліку, підбору, найму, переведення та звільнення персоналу тощо.

На виконання вищевикладеного керівник підприємства уповноважив директора з управління персоналом Николенко С.Є. на звільнення працівників ДП НЕК «Укренерго» відповідно до її функціональних обов`язків, що підтверджується довіреністю від 13.06.2018 № 85.

При цьому зауважили, що жодних заборон щодо делегування вищезазначених повноважень директора та їх виконання особисто останнім ні Статут, ні діюче законодавство не містить. Навпаки, Статутом ДП «НЕК «Укренерго» передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень, у тому числі повноважень щодо звільнення позивача.

Таким чином, позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що відповідач мав можливість перевести позивача на іншу роботу, але, навпаки, завадив залишенню його на роботі.

Проте, зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача, дійсно мало місце, та крім наказів від 14.06.2018 № 212-к/оп, від 14.06.2018 № 213-к/оп, від 14.06.2018 № 416-к підтверджується штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2017 рік, що введений в дію з 01.11.2017, а також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління 11 «НЕК «Укренерго» на 2018 рік, що введений в дію з 01.09.2018.

Так, з аналізу штатного розпису, введеного в дію з 01.09.2018, та штатного розпису, який діяв до прийняття рішення про виведення відділу внутрішнього контролю з організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» вбачається, що новим штатним розписом не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс».

Працівники виведеного з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» підрозділу, в тому числі і позивач були повідомлені роботодавцем про майбутнє вивільнення та звільнені у відповідності до вимог чинного законодавства. Частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ), в якому працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 36 КЗпП України, що підтверджується наказами від 19.06.2018 №№ 432-к, 433-к, 434-к, від 21.06.2018 № 442-к, від 19.07.2018 № 522-к. Інші працівники зазначеного з відділу ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 ) звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП країни, що підтверджується наказами від 31.08.2018 №№ 661-к, 662-к, 663-к, 664-к, 687-к.

Таким чином, факт скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго» підтверджується.

При цьому наголошено, що, виходячи з положень Господарського кодексу України, підприємство має право самостійно визначати свою організаційну структуру і встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.

В силу викладеного, відповідач законодавчо наділений правом самостійно формувати штат і структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації. Зазначене в ч. З ст. 64 ГК України право є абсолютним та не піддягає обмеженому трактуванню.

Нормами трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільність скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

На застосуванні відповідно правової позиції наголошує Верховний Суд України (ухвала від 28.01.2009 року у справі №6-1429св08).

На виконання ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України відповідач пропонував під розписку позивачу іншу роботу. Так, одночасно з попередженням про вивільнення від 21.06.2018 Позивача ознайомлено з переліком вакантних посад які відповідали його професії та спеціальності, а також з іншою роботою, наявною на підприємстві. Також, 22.08.2018 ОСОБА_2 повторно направлено поштою наявний перелік вакантних посад на підприємстві станом на 20.08.18 за зазначеними ним адресами реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ) та фактичного місця проживання ( АДРЕСА_2 ).

Від запропонованої роботи позивач відмовився та мав намір звільнитися за угодою сторін, свою згоду на переведення не надавав.

При наявності відмови позивача від переведення на іншу роботу згідно з запропонованими вакансіями, позивач підлягав звільненню відповідачем відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Таким чином, відповідач, як роботодавець, виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували в ДП «НЕК «Укренерго», незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник ОСОБА_2 , який вивільнювався, працював.

Відповідач зауважив, що при звільненні позивача також не було порушено вимоги ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Однак у даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу.

Оскільки у відповідача відбулась зміна організаційної структури, із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а також посаду, яку обіймав позивач, підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України не було.

Щодо надання профспілковою організацією ДП «НЕК «Укренерго» згоди на вивільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідач звернув увагу на наступне.

Згідно із ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

На виконання вищевикладеного, враховуючи, що позивач був членом діючої на підприємстві профспілкової організації, відповідач звернувся з поданням від 24.07.2018 № 21 про звільнення працівників, які вивільнюються (у тому числі позивача), що було отримане головою профспілкової організації 26.07.2018.

Вимогами ч. 5 ст. 43 КЗпП України встановлено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Беручи до уваги, що подання про надання згоди на звільнення позивача отримане профспілковою організацією 26.07.2018, то згідно з вимогами ст. 43 КЗпП України профспілкова організація була зобов`язана розглянути вказане подання у термін до 10.08.2018 та повідомити про прийняте рішення не пізніше 13.08.2018.

Проте, по спливу зазначених строків профспілкова організація про прийняте рішення відповідача не повідомила, відповіді на подання про надання згоди на звільнення працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України не надала.

Разом з тим листами від 15.08.2018 № 15 та від 16.08.2018 № 16 профспілкова організація повідомила відповідача про необхідність надання додаткової інформації для своєчасного прийняття рішення стосовно розгляду подання від 24.07.2018 № 21. При цьому, запитувана інформація була надана профспілковій організації листом ДП «НЕК «Укренерго» від 21.08.2018 № 01/34054. Оскільки станом на 30.08.2018 про прийняте рішення профспілкова організація не повідомила відповідача, останній листом від 30.08.2018 № 01/35185 повторно звернувся з проханням надати обґрунтовану відповідь щодо можливості розірвання трудового договору з працівниками відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», що вивільнювалися за п. 1 ст.40 КЗпП України. Про розгляд зазначених листів профспілкова організація відповідача не повідомляла.

У зв`язку з тим, що профспілкова організація порушила встановлений ст. 43 КЗпП України порядок розгляду подання на звільнення працівників, відповідач вважає, що профспілкова організація надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем, що відповідає ч. 5 ст. 43 КЗпП України.

Також звертаємо увагу, що передбачений ст. 49-4 КЗпП України обов`язок щодо проведення спільних консультацій з професійними спілками про заходи, спрямовані на пом`якшення наслідків будь-якого звільнення виникає у роботодавця лише в разі ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або при частковому зупиненні виробництва.

Водночас, скорочення посад відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» не було пов`язане з ліквідацією, реорганізацією ДП «НЕК «Укренерго» як підприємства, зміною форми власності чи частковим зупиненням виробництва.

В даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу в організаційній структурі відповідача. Відповідне рішення було прийняте відповідачем на підставі вимог ст. 64 ГК України з метою підсилення контролю за здійсненням економічної та господарської діяльності, оптимізації бізнес-процесів, скорочення витрат тощо.

Отже, відповідач не був зобов`язаний проводити попередні консультації з профспілковою організацією в порядку ст. 49-4 КЗпП України.

Щодо відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або /повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем трудового законодавства життєвий уклад позивача зазнав суттєвих змін: він залишився без єдиного джерела заробітку, втратив нормальні життєві зв`язки у зв`язку з втратою роботи, усталений спосіб життя, налагоджений спокійний побут, впевненість у майбутньому. Водночас яких саме змін у житті позивач зазнав та в чому саме вони проявляються (яким чином) не пояснив, і всупереч п. 4 постанови Пленуму належних доказів не надав.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди в 70 000,00 грн. позивач, в порушення засад розумності та справедливості, не обґрунтував з чого він при цьому виходив.

Як було зазначено вище, позивач був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з чим було проведено повний та своєчасний розрахунок. Порушень на які посилається позивач зі сторони відповідача вчинено не було.

Враховуючи, що по відношенню до інших позовних вимог, які в даному випадку задоволенню не підлягають, відшкодування моральної шкоди є похідною позовною вимогою, а отже, підстави для її задоволення також відсутні.

Позивач не довів факт незаконності його звільнення відповідачем за п. 1 ст. 40 КЗпП України, не обґрунтував наявність порушення відповідачем порядку вивільнення працівників, а також не довів факт заподіяння йому моральної шкоди належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України. При цьому відповідач навпаки довів законність звільнення позивача.

09.04.2019р. до суду від представника позивача адвоката Банташа Д.С. надійшла відповідь на відзив, в якій вказано про незгоду з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву.

Так, з приводу правомірності підписання оскаржуваного наказу директором з управління персоналом Николенко С.Є. позивач наголошує, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, зареєстрованого в Мінюсті України 22.06.2015 № 736/27181, наказ - це розпорядчий документ, що видається керівником підприємства, організації, установи на правах єдиноначальності й у межах своєї компетенції. Право на видання певного виду розпорядчого документа, зокрема наказу, закріплюється у Статуті установи і зумовлюється правовим статусом установи та порядком прийняття управлінських рішень (на підставі єдиноначальності або колегіальності).

Згідно з п. 8. Статуту ДП НЕК Укренерго, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 12.09.2017 № 599, управління діяльністю підприємства здійснює директор, який є одноособовим виконавчим органом підприємства. У своїй діяльності директор підзвітний наглядовій раді та Уповноваженому органу управління. Директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до виключної компетенції наглядової ради та Уповноваженого органу управління.

Пунктом 8.8.9 Статуту, чітко визначено, що рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників, забезпечення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, приймає виключно директор.

Тобто, директор згідно статуту затверджує розподіл обов`язків, а не доручає виконання своїх обов`язків іншим службовим особам.

Пункт 1 статті 40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Тобто, звільнення працівника може вважатися правомірним тільки якщо скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце та роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників.

Разом з тим, юридично і фактично реорганізації та ліквідації відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» не відбулося. На сьогоднішній день у відділі внутрішнього контролю і надалі продовжують працювати ОСОБА_15 та інші, які працювали у відділі на час вивільнення позивача, що підтверджується даними телефонного довідника. Також факт діяльності та існування відділу підтверджується наказом директора з управління персоналом ДП НЕК Укренерго Николенко С.Є. від 31.10.2018 № 881-к «Про перенесення дати звільнення» (копії додаються). Цим наказом адміністрація ДП «НЕК «Укренерго» закріпила узгодження подальшої роботи працівника відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго» ОСОБА_15 , чим визнала що наказ т.в.о. директора ДП НЕК Укренерго Ковальчука В.В від 14.06.2018 №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю, та наказ від 14.06.2018 № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго, не вступили юридично і фактично в дію, що підтверджує та ще раз доводить законність вимог позивача та незаконність його звільнення з посади.

Позивач не погоджується також з доводами Відповідача щодо: відповідач, як роботодавець. виконав свої зобов`язання, передбачені ч. 2 ст. 40 та ч. З ст. 49-2 КЗпП України, у тому числі запропонував всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам (професії чи спеціальності позивача, іншу роботу), які існували в ДП НЕК Укренерго, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник ОСОБА_2 , який вивільнювався, працював».

Так, 14.06.2018 року були видані накази т.в.о. директора ДП НЕК Укренерго Ковальчука В.В. від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго», яким із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» виведено структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю: наказ № 213-к/оп «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укренерго», яким виведено із штатного розпису у тому числі посаду інспектора (із дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго; наказ директора з управління персоналом ДП НЕК Укренерго Ніколенко С.Є. від 14.06.2018 № 416-к «Про наступне вивільнення», яким вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури.

При цьому до видання цих наказів частина працівників відділу внутрішнього контролю була переведена до новоствореного відділу економічної безпеки, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші, також вакантні посади були укомплектовані людьми, які до цього не працювали у ДП «НЕК «Укренерго» взагалі. Таким чином адміністрація проігнорувала першочергове право Позивача на працевлаштування закріплене ст. 42 КЗпП України.

21.06.2018 року ОСОБА_2 попереджено про вивільнення (про зміну істотних умов праці) та повідомлено, що у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю або у зв`язку з її відсутністю його буде звільнено 21.08.2018 року з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України. При ознайомленні з зазначеним попередженням ОСОБА_2 вказав на ньому, що воно є незаконним та протиправним, яке порушує його трудові права і додав до попередження заяву на звільнення за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП від 19.06.2018 року на підставі п. 5.48 Колективного договору з проханням розглянути та погодити його звільнення 04.07.2018 року, а у разі незгоди погодити звільнення за угодою сторін, повідомити його особисто під підпис мотивованою відповіддю.

Однак жодної відповіді з боку адміністрації ДП «НЕК «Укренерго» на зазначені недоліки, прохання, та заяву від 19.06.2018 року ОСОБА_2 отримано не було.

Хоча в своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_19 ), в якому працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується відповідними наказами.

Більше того, відповідач в своєму відзиві на позовну заяву підтвердив, що позивач звертався до адміністрації з відповідною заявою про звільнення за угодою сторін, яка без будь-яких пояснень розглянута не була.

21.06.2018 року ОСОБА_2 був наданий перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» з рядом недоліків, а саме: перелік є неповним у зв`язку з тим що п/п № 13 відсутній, в переліку не зазначено інформацію щодо посадових окладів та інші обов`язкові дані, щоб зробити належний вибір посади для переведення.

ОСОБА_2 , жодним чином не відмовлявся від запропонованих йому вакансій, а лише наполягав на тому, щоб йому було надано/запропоновано для ознайомлення повний перелік вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго» (на відміну від запропонованого) та з урахуванням його зауважень (з наявною інформацією щодо посадових окладів та інше).

Позивач додатково зауважив, що згідно інформаційного дайджесту «Призначення місяця» та телефонного довідника підприємства, що після надання переліку вакантних посад за червень 2018 року, стало відомо що адміністрація переводила та приймала на посади людей, які не було внесено до вищезазначеного переліку, та які було введено після попередження про вивільнення Позивача.

В інформаційному дайджесті «Призначення місяця» за червень 2018 року було вказано, що: 21.06.2018 відбулося призначення ОСОБА_20 на посаду начальника відділу ведення бази земельних ділянок та оформлення прав; 22.06.2018 ОСОБА_21 призначена на посаду керівника групи з процесного управління IT Департаменту технічної підтримки користувачів; 25.06.2018 керівником групи підтримки користувачів призначено ОСОБА_22 , та 26.06.2018 ОСОБА_23 призначено начальником відділу ведення договорів з учасниками ринку Департаменту розвитку ринку електроенергії, а ОСОБА_24 начальником відділу адміністрування документів третинного законодавства Департаменту розвитку ринку електроенергії.

Після цього жодної вакансії та оновленого переліку вакантних місць до 31.08.2018 Позивачу запропоновано не було, а 31.08.2018 року Наказом ДП НЕК Укренерго № 664-к ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу України про працю України.

Позивач не погоджується з доводами Відповідача щодо отримання згоди профспілкової організації на розірвання з ним трудового договору.

Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членом якої є працівник.

14.08.2018 року Позивача вперше було запрошено на засідання профспілкового комітету підприємства на якому розглядалося подання директора з управління персоналом Николенко С.Є. від 24.07.2018 про надання згоди на звільнення працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу Укренергосервіс ДП НЕК Укренерго, у т.ч. ОСОБА_2 .

Позивач зазначив, що відповідно до частин 3, 4 ст. 43 КЗпП України подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником має бути розглянуто профкомом у п`ятнадцятиденний термін у присутності працівника, на якого воно винесено. Разом з тим, усупереч вказаним вимогам закону, розгляд вищевказаного подання відбувся з порушенням строку встановленого законом (15 діб).

На засіданні було вказано, що Позивач відмовився від запропонованих вакансій та взагалі від працевлаштування на підприємстві, що є недостовірними даними. Оскільки жодних підтверджень відмов працівників не було, у т.ч. Позивача, профспілковим комітетом розгляд вищевказаного подання було відкладено, витребувано у роботодавця особові справи працівників та додаткові документи. Повторно на засідання профспілкового комітету Позивача не запрошували.

Вищевикладене свідчить, що згода профспілкового комітету на звільнення Позивача не надавалася та звільнення відбулося в період проведення консультацій між профспілковим комітетом та адміністрацією ДП НЕК Укренерго.

Відсутність згоди профкому підприємства підтверджується виданим Відповідачем наказом від 16.08.2018 № 612-к, яким у зв`язку з відсутністю погодження або обґрунтованої відмови профспілкової організації щодо розірвання трудового договору із працівником, дату звільнення, було перенесено на 31.08.2018 року.

Крім того, у відповіді Голови первинної профспілкової організації ДП НЕК Укренерго Приходька О.М. від 08.10.2018 № 20, зазначено, що профспілковий комітет рішення щодо звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - не приймав.

Зазначене додатково підтверджується протоколом засідання Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» № 34/1 від 14.08.2018 року і поясненнями наданими Головою Первинної профспілкової організації ДП «НЕК «Укренерго» від 23.11.2018 року наданими на адресу суду.

На засіданні колективу профспілкового комітету первинної організації ДП НЕК Укренерго ухвалено не приймати рішення про звільнення працівників відділу внутрішнього контролю підприємства (у т.ч. ОСОБА_2 ) у зв`язку з наявністю розбіжностей процедури звільнення з законодавчими актами України (протокол засідання від 14.08.2018 №34/1).

Позивач вважає справедливим визначити суму компенсації моральної шкоди у розмірі 70 000 грн.

24.05.2019 р. до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначив, що доводи позивача про нібито його звільнення неуповноваженою на це особою не відповідають дійсності. Позивач помилково та однобічно трактує положення Статуту ДП «НЕК «Укренерго».

Вчергове зауважили, що у відповідності до п. 1.4 посадової інструкції нспектора (з дипломом спеціаліста) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» інспектор призначається на посаду переміщується та звільняється з посади наказом ДП «НЕК «Укренерго».

Відповідно до пп. 8.8.9 п. 8.8 Статуту ДП «НЕК «Укренерго» директор підприємства у встановленому порядку та з урахуванням вимог цього Статуту та Галузевої угоди приймає рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, забезпечення ведення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників підприємства, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, які закріплюються за відповідними працівниками підприємства.

Згідно з посадовою інструкцією директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» останній є функціональним керівником працівників ДП «НЕК «Укренерго» в частині виконання функцій з управління персоналом, в тому числі: з кадрового обліку, підбору, найму, переведення та звільнення персоналу тощо.

На виконання вищевикладеного керівник підприємства уповноважив директора з управління персоналом Николенко С.Є. на звільнення працівників ДП «НЕК «Укренерго» відповідно до її функціональних обов`язків, що підтверджується довіреністю від 13.06.2018 № 85.

При цьому зауважили, що жодних заборон щодо делегування вищезазначених повноважень директора та їх виконання особисто останнім ні Статут, ні діюче законодавство не містить. Навпаки, Статутом ДП «НЕК «Укренерго» передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень, у тому числі повноважень щодо звільнення позивача.

Таким чином, позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством.

Крім того, відповідно до пп. 1 п. 7 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 посадові особи підписують документи в межах своїх повноважень, визначених у положеннях (статутах) установи, положеннях про структурні підрозділи, посадових Інструкціях, розпорядчому документі про розподіл обов`язків між керівником та його заступниками тощо. У зазначених документах визначається також порядок підписання документів іншими особами в разі відсутності керівника установи та посадових осіб, які уповноважені їх підписувати. Право підписання документів може надаватися посадовим та іншим особам на підставі довіреності.

Вищезазначене вчергове підтверджує можливість підписання наказу на звільнення працівника не лише керівником підприємства, а й будь-якою іншою особою, повноваження якої можуть бути підтверджені відповідною довіреністю.

Таким чином, позивач помилково дійшов висновку, що його було звільнено нібито неуповноваженою на це особою. Наведені у відповіді на відзив пояснення та аргументи позивача не доводять зворотного.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог, з посиланням на п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» позивач дійшов висновку про нібито відсутність факту виведення з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», що виключає можливість його звільнення за скороченням штату.

Проте, погодитись із вищевикладеними висновками позивача, в силу їх помилковості, не вбачається за можливе.

Для визнання скорочення чисельності або штату працівників правомірним роботодавцю достатньо наявності факту скорочення посади працівника.

Так, з аналізу п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що звільнення працівників у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників може вважатися правомірним тільки з наступних умов: 1) скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце і 2) роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії належним чином задокументовані.

Як вже було зазначено у відзиві на позов скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго», у тому числі посади позивача, дійсно мало місце, що підтверджується матеріалами справи, зокрема штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2017 рік, що введений в дію з 01.11.2017, а також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2018 рік, що введений в дію з 01.09.2018.

Зі змісту штатного розпису, введеного в дію з 01.09,2018 слідує, що фактично з дати звільнення позивача в організаційній структурі ДП «НЕК «Укренерго» не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю (робоче місце - м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс».

Працівники виведеного з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» підрозділу, в тому числі і позивач, були повідомлені роботодавцем про майбутнє вивільнення з дотриманням визначеного ст. 49-2 КЗпП України строку. При цьому частина працівників відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» в якому працював позивач, після попередження про майбутнє вивільнення скористалися правом на звільнення за угодою сторін та були звільнені згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказами від 19.06.2018 №№ 432-к, 433-к, 434-к, від 21.06.2018 № 442-к, від 19.07.2018 № 522-к Інші працівники зазначеного відділу звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказами від 31.08.2018 №№ 661-к, 662-к, 663-к, 664-к, 687к.

Тобто факт скорочення штату працівників ДП «НЕК «Укренерго» підтверджено та документально доведено останнім.

Обґрунтовуючи відповідь на відзив позивач, посилаючись на телефонний довідник ДП «НЕК «Укренерго», а також наказ від 31.10.2018 № 881-к «Про перенесення дати звільнення», дійшов висновку, що «юридично і фактично реорганізації та ліквідації відділу внутрішнього контрою ВП «Укренергосел ДП «НЕК «Укренерго» не відбулося», а накази ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці» та від 14.06.2018 № 213-к/оп «Про скорочення штату» «не вступили юридично і фактично в дію».

Вищезазначені висновки відповідач вважає необґрунтованими, безпідставними, оскільки матеріалами підтверджується, що факт виведення з організаційної структури відповідача відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс», у тому числі посади, яку займав позивач, дійсно мав місце

В розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України телефонний довідник та наказ 31.10.2018 № 881-к щодо перенесення дати звільнення іншого працівника не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б спростовували факт виведення з організаційної структури відділу внутрішнього контролю ВП «Укренергосервіс» та скорочення працівників зазначеного підрозділу.

Щодо роботи ОСОБА_15 відповідач пояснив, що зазначений працівник дійсно продовжує працювати в ДП «НЕК «Укренерго», однак як особа, яка підлягає вивільненню та за якою зберігаються умови праці до часу переведення на запропоновану роботу.

Відповідно до ч. З ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Оскільки ОСОБА_15 , є одинокою матір`ю, тобто такою, яка самостійні виховує і утримує малолітню дитину - доньку ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на неї розповсюджуються положення ч. З ст. 184 КЗпП України щодо заборони звільненню з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в т.ч. за п. 1 ст. 40 К3пП України. Наказ від 31.10.2018 № 881-к свідчить про бажання роботодавця працевлаштувати одиноку матір на Іншу роботу. Фактично зазначений наказ вчергове доводить дотримання відповідачем порядку вивільнення працівників.

Попри викладене перенесення запланованої дати звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України не спростовує обставини виведення зі штату ДП «Укренерго» посади позивача, не підтверджує відсутність скорочення штату працівників відповідача, та, крім випадків передбачених чинним законодавством, є правом роботодавця. Нанази ДП «НЕК «Укренерго» від 14.06.2018 № 212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці», № 213-к/оп «Про скорочення штату» та № 416-к «Про наступне вивільнення» відповідачем не скасовувались, жодних змін до них внесено не було та станом на поточну дату вважаються чинними.

Згідно з ч. З ст. 64 ГК України ДП «НЕК «Укренерго» має право самостійно визначати свою організаційну структуру та встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

В силу викладеного, відповідач законодавчо наділений правом самостійно формувати штат і структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації. Зазначене в ч. З ст. 64 ГК України право є абсолютним та не підлягає обмеженому трактуванню.

З огляду на викладене пояснення, міркування та аргументи позивача щодо спростування заперечень відповідача проти позовних вимог є помилковими, а отже такими, що не заслуговують на увагу.

У відповіді на відзив позивач стверджує наступне: «При цьому до видання цих наказів частина працівників відділу внутрішнього контролю була переведена до новоствореного відділу економічної безпеки, а саме ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та інші, також вакантні посади були укомплектовані людьми, які до цього не працювали у ДП «НЕК «Укренерго» взагалі. Таким чином адміністрація проігнорувала першочергове право Позивача на працевлаштування закріплене ст. 42 КЗпП України.»

Так, при звільненні позивача не були порушені вимоги ст. 42 КЗпП України, відповідно до якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. Однак у даному випадку мала місце ліквідація структурного підрозділу. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду. Перше право за більш кваліфікованими працівниками визначається ст. 42 КЗпП України, а друге - ні.

Відповідна правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 07.05.2018 у справі № 359/1499/17, від 27.06.2018 у справі № 344/2675/15-ц.

Оскільки у відповідача відбулась зміна організаційної структури із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а також посаду, яку обіймав позивач, підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України не було.

Щодо висновку позивача про укомплектування відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки людьми, які раніше не працювали в ДП «НЕК «Укренерго» зазначили, що укомплектування зазначеного підрозділу працівниками здійснювалось відповідачем у відповідності до ч. З ст. 64 ГК України згідно з якою роботодавець наділений правом самостійно формувати структуру підприємства, змінювати чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, зменшувати чи збільшувати чисельність штатних посад, а також здійснювати звільнення працівників, що не забороняє одночасного прийняття роботу працівників іншого фаху і кваліфікації.

При цьому відповідач погоджується з позивачем, що укомплектування відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» відбувалось до прийняття наказів від 14.06.2018 № 212-к/оп, № 213-к/оп та 416-к. Водночас позивач залишив поза увагою той факт, що в такому разі виключається можливість застосування відносно нього положень ст. 42 КЗпП України.

Ще до моменту повідомлення позивача про майбутнє вивільнення наявні у штатному розписі Департаменту економічної безпеки посади, окрім посади від переведення на яку позивач відмовився - «професіонал з фінансово-економічної безпеки (робоче місце - АДРЕСА_3 ) групи фіна- економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки Департаменту економічної безпеки», були зайняті іншими працівниками, тобто не були вакантними і відповідно не могли бути запропоновані позивачу. Факт зайняття зазначених посад іншими працівниками підтверджується відповідними наказами ДП «НЕК «Укренерго» про прийняття на роботу/переведення.

Так, у відділі фінансового контролю Департаменту економічної безпеки станом на 18.06.2018 і по 31.08.2018 працювали: ОСОБА_26 - начальник відділу фінансового контролю; ОСОБА_27 - аудитор; ОСОБА_28 - аудитор; ОСОБА_29 - бухгалтер-ревізор; ОСОБА_30 - бухгалтер-ревізор; ОСОБА_31 - бухгалтер-ревізор. Відповідне підтверджується наказами від 08.12.2017 № 626-к та від 28.02.2018 № 129-к.

У відділі економічної безпеки Департаменту економічної безпеки станом на 18.06.2018 і по 31.08.2018 працювали: ОСОБА_32 - начальник від економічної безпеки; ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 - професіонали з фінансово-економічної безпеки групи фінансово-економічної безпеки апарату управління відділу економічної безпеки; ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_16 , ОСОБА_43 , ОСОБА_18 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_17 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 (по 30.08.2018) - професіонали з фінансово- економічної безпеки групи фінансово-економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки. Вищезазначене підтверджується наказами. 01.12.2017 № 602-к, від 07.12.2017 № 617-к, від 23.01.2018 № 38-к, від 29.05.2018 № 373-к, від 25.05.2018 № 369-к, від 01.06.2018 № 382-к, від 01.06.2018 № 385-к, від 13.12.2017 № 634-к.

У зв`язку зі звільненням 30.08.2018 ОСОБА_49 із посади професіонала з фінансово-економічної безпеки (робоче місце - АДРЕСА_3 ) групи фінансово-економічної безпеки електроенергетичних систем відділу економічної безпеки, зазначена посада була запропонована позивачу. Водночас від запропонованої робот позивач відмовився. Оскільки позивач відмовився від запропонованої роботи на вказану посаду з 04.09.2018 був працевлаштований ОСОБА_13 . Факт звільнення ОСОБА_49 та прийняття на роботу ОСОБА_13 підтверджується наказами від 29.08.2018 № 653-к та від 04.09.2018 № 684-к відповідно.

Таким чином доводи позивача про нібито порушення відповідачем передбаченого ст. 42 КЗпП України права позивача на переважне залишення на роботі не ґрунтуються на приписах чинного трудового законодавства та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Необґрунтованою та недоведеною є позовна вимога щодо стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором але не меншому тримісячного заробітку.

Оскільки позивач підлягав звільненню за п.1 ст. 40 КЗпП України, то згідно з наказом від 31.08.2018 №664-к «Про звільнення» йому була виплачена вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку, що не оспорюється позивачем.

Ухвалою суду від 31.03.2020 року замінено відповідача Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» на його правонаступника приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

У судовому засіданні 12.05.2021р. судом розглянуто клопотання представника позивача про витребування доказів, яке задоволено.

24.06.2021р. відповідачем на виконання ухвали суду надано копії документів, витребуваних судом, відповідно додатку.

Ухвалою суду від 09.12.2021 року клопотання представника позивача адвоката Колосовича В.В. про приєднання до матеріалів додаткових доказів задоволено частково та клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів додаткових доказів задоволено.

Ухвалою суду від 09.02.2023 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Цуркана О.О. про виклик та допит свідка.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Цуркан О.О., позов підтримав і просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ПрАТ «НЕК «Укренерго» Франюк А.В., та представник відповідача адвокат Цінчик В.М. проти задоволення позову заперечували і просили відмовити у його задоволенні повністю.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в ДП «НЕК Укренерго» у відділі запобігання та протидії корупції, фахівцем і у відділі внутрішнього контролю, спеціалістом з січня 2016 року по грудень 2020 року. Позивача ОСОБА_2 вона знає, він також працював разом з нею у цих відділах. Їй давали на ознайомлення 3 накази: про скорочення штату, про вивільнення і про зміни в структурі. Коли надали повідомлення про наступне вивільнення вони звертались в державну службу праці і в правоохоронні органи, оскільки були численні порушення. Вона має статус одинокої матері, яка виховує самостійно дитину та переважне право на працевлаштування, надала відповідні документи, але адміністрація нехтувала цим. Їй запропонували посаду, яка не була в переліку, вона була з меншим окладом, тобто була зміна істотних умов праці. В грудні 2020 року вона звільнилася за згодою сторін. Пояснила, що оскільки місце роботи ОСОБА_2 було у м.Одесі вона не знає чи ознайомлювали його з переліком вакантних посад. Посадові інструкції їм зачитував співробітник відділу кадрів. 31.08.2028 року всі працівники звільнилися крім неї. Вона безпосередньо не була присутня при попередженні ОСОБА_2 про звільнення. Про звільнення ОСОБА_2 їй відомо, що йому вручено повідомлення про вивільнення і один раз перелік вакансій та звільнено 31.08.2018 року.

Заслухавши представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Статтею 43 Конституції України, зокрема, визначено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ч.1, ч.6, ч.7 ст.43 Конституції України).

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що позивач ОСОБА_2 , працював у ДП «НЕК «Укренерго» з 19.02.2026 року на посаді головного фахівця сектору з питань запобігання та виявлення корупції, а 21.11.2017 року згідно наказу ДП «НЕК «Укренерго» №570-к переведено на посаду інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце м.Одеса, вул. Коблевська 11.

14.06.2018 т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчук В.В. було прийнято наказ №212-к/оп «Про зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго», згідно з яким з метою підсилення контролю за здійсненням економічної та господарської діяльності, оптимізації бізнес процесів, скорочення витрат тощо наказано впровадити зміни в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго», а саме: вивести із організаційної структури відокремленого підрозділу «Укрненергосервіс» структурний підрозділ: Відділ внутрішнього контролю.

Згідно наказу № 213-к/оп, т.в.о. директора ДП «НЕК «Укренерго» Ковальчук В.В. від 14.06.2018 року «Про скорочення штату ДП «НЕК «Укрнерго», у звязку зі змінами в організації виробництва і праці ДП «НЕК «Укренерго» відповідно до наказу від 14.06.2018 №212-к/оп наказано вивести зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» відповідні посади, в тому числі посаду інспектора з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП «НЕК «Укренерго», робоче місце м.Одеса, вул. Коблевська 11, яку обіймав позивач.

Наказом директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» Ніколенко С.Є. від 14.06.2018 №416-к «Про наступне вивільнення» вирішено підготувати попередження про наступне вивільнення у зв`язку із змінами в організації праці і зміною організаційної структури та ознайомити під підпис, в тому числі і позивача ОСОБА_2 , інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервс» ДП НЕК «Укренерго». Подати до профспілкового комітету ДП «НЕК «Укренерго» подання про надання згоди на розірвання трудових договорів за п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з вищезазначеними працівниками, посади яких підлягають скороченню, у випадку їх відмови ввід переведення на іншу роботу на підприємстві.

21.06.2018р. директором з управління персоналом проведено попередження про вивільнення (про зміну істотних умов праці) позивача, а також з переліком вакантних посад по ДП «НЕК «Укренерго», що підтверджується письмовим текстом попередження. У цьому попередженні позивачу, серед іншого, вказано: у разі відмови від переведення на іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю, або у зв`язку з її відсутністю, його буде звільнено з роботи за п.1 ст.40 КЗпПУ після 21.08.2018р., після чого він може звернутись до служби зайнятості або працевлаштуватись самостійно.

Факт того, що вказане попередження позивачу було надано не заперечувалось сторонами і підтверджується, в тому числі підписом самого позивача на тексті попередження. Також позивачем власноручно зазначено на попередженні, що воно є незаконним та протиправним, яке порушує його права, у зв`язку з чим просив розглянути та погодити його заяву на звільнення від 19.06.2018 року та звільнити його 04.07.2018 року за пунктом 5.48 Колективного договору та вказано що з переліком посад він ознайомився, при ознайомленні ОСОБА_2 на сторінці №1, №2 т №20 було зазначено ряд недоліків, а саме: перелік є неповним, у зв`язку з тим, що п/п №13 відсутній, в переліку не зазначено інформацію щодо посадових окладів.

31.08.2018 директором з управління персоналом С.Є.Ніколенко видано наказ №664-к «Про звільнення», згідно з яким ОСОБА_2 , інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» ДП НЕК «Укрнерего» звільнено з роботи з 31.08.2018 у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п.1 ст.40 КЗпПУ, а головному бухгалтеру вказано провести позивачу виплату грошової компенсації за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період з 22.02.2017 по день звільнення, премії за основні результати виробничо-господарської діяльності згідно з пунктом 5.15. колективного договору та вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України. Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 31.08.2018р., що підтверджується його підписом на тексті наказу, а також позивачем зазначено, що наказ №664-к від 31.08.2018 року є незаконним, протиправним який порушує його трудові права, передбачені ст. 42 КЗпП , переважне право на залишення на роботі при вивільнені працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва праці.

Щодо доводів позивача, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив, про те, що його звільнено неуповноваженою на це особою суд приходить до наступного.

Згідно п. 1.4 посадової інструкції посадової інструкції інспектора (з дипломом спеціаліста) відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс» інспектор призначається на посаду переміщується та звільняється з посади наказом ДП «НЕК «Укренерго».

Згідно з п.1.4 посадової інструкції директора з управління персоналом ДП «НЕК «Укренерго» останній є функціональним керівником працівників ДП «НЕК «Укренерго» в частині виконання функцій з управління персоналом, в тому числі: з кадрового обліку, підбору, найму, переведення та звільнення персоналу тощо.

Відповідно до пп. 8.8.9 п. 8.8 Статуту ДП «НЕК «Укренерго» директор підприємства у встановленому порядку та з урахуванням вимог цього Статуту та Галузевої угоди приймає рішення про прийняття на роботу та звільнення з роботи працівників підприємства, забезпечення ведення обліку кадрів, встановлення системи заохочень та накладення стягнень на працівників підприємства, розподіл обов`язків та напрямків діяльності підприємства, які закріплюються за відповідними працівниками підприємства.

Статутом ДП «НЕК «Укренерго» передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень. У тому числі повноважень щодо звільнення позивача.

Також Статутом ДП «НЕК «Укренерго» передбачено право директора підприємства здійснювати розподіл наданих йому повноважень, у тому числі повноважень щодо звільнення позивача.

На виконання вищевикладеного керівник підприємства уповноважив директора з управління персоналом Николенко С.Є. на звільнення працівників ДП «НЕК «Укренерго» відповідно до її функціональних обов`язків, що підтверджується довіреністю від 13.06.2018 № 85.

Таким чином, суд встановив, що позивача звільнено уповноваженою на це особою, яка діяла від імені та в інтересах ДП «НЕК «Укренерго», в порядку, визначеному чинним законодавством.

Щодо тверджень позивача, про те, що у відповідача не відбулось змін в організації виробництва і праці, суд приходить до наступного.

З наявних у матеріалах справи: копій наказів від 14.06.2018 №212-к/оп, від 14.06.2018 №213-к/оп, від 14.06.2018 №416-к, штатних розписів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП «НЕК «Укренерго» на 2017р., введеного в дію 01.11.2017р., також штатним розписом керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, робітників та непромислового персоналу апарату управління ДП НЕК «НЕК «Укренерго» на 2018 рік, що введений в дію з 01.09.2018 зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників, у тому числі посади позивача дійсно мало місце.

Так, з аналізу штатного розпису, введеного в дію з 01.09.2018 року не передбачені ні відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», ні посада інспектора (з дипломом спеціаліста) з внутрішнього контролю відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс».

Працівники виведеного з організаційної структури ДП «НЕК «Укренерго» підрозділу в тому числі і позивач були повідомлені про майбутнє вивільнення.

Згідно з наказами №432-к, 433-к, 434-к від 19.06.2018 року, № 442-к від 21.06.2018 року, №522-к від 19.07.2018 року « Про звільнення» частина працівників відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс були звільнені за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з наказами № 661-к, 662-к, 663-к, 664-к, 687-к від 31.08.2018 року «Про звільнення» частина працівників відділу звільнені у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці за п. 1ст. 40 КЗпП України.

Таким чином із наданих документів вбачається, що факт скорочення працівників ДП «НЕК «Укренерго» підтверджується.

Щодо посади позивача, то одночасно з попередженням про вивільнення від 21.06.2018 року позивача ознайомлено з переліком вакантних посад, які відповідала його професії та спеціальності, а також іншою роботою, наявною на підприємстві.

Згідно заяви позивача від 19.06.2018 року, останній просив звільнити його з роботи 04.07.2018 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, тобто від запропонованої роботи позивач відмовився.

Відповідно до положень КЗпПУ, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачалось, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, може бути розірвано роботодавцем у випадку: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (з п.1 ч.1 ст.40 КЗпПУ).

Звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу(ч.2 ст.40 КЗпПУ).

Згідно з п.19 роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мат місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Зі змісту вищезазначеного випливає, що звільнення працівників у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників може вважатися правомірним тільки з наступних умов: скорочення чисельності або штату працівників дійсно мало місце і роботодавець дотримався норм законодавства щодо вивільнення працівників, відповідні дії задокументовані.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 2 (два) місяці; при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством; одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи; при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст.49-2 КЗпПУ).

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з підстав, зокрема передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч.1 ст.43 КЗпПУ).

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпПУ щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У даній справі встановлено, що позивач попереджений про майбутнє звільнення 21.06.2018 і йому надано на ознайомлення перелік вакантних посад, наявних у роботодавця. Також 22.08.2018 року позивачу було повторно направлено поштою наявний перелік вакантних посад на підприємстві станом на 20.08.2018 року, за зазначеними ним адресами реєстрації місця проживання.

Проте від запропонованої роботи позивач відмовився та мав звільнитися за угодою сторін, про що свідчить його заява від 19.06.2018 року, свою згоду на переведення позивач не надавав.

Отже, роботодавець дотримався вимог частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України.

Вказана норма зобов`язує роботодавця одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ч.2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткового доведення, і судові органи не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату та саме в рамках розгляду спору про поновлення на роботі й вирішується питання про правомірність звільнення з роботи, тому до повноважень суду входить перевірка правильності проведення та дотримання роботодавцем процедури звільнення, у тому числі за скороченням, конкретного працівника.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.03.2019р. у справі № 755/3495/16-ц, провадження № 61-1350св17, від 22.01.2020р. у справі № 451/706/18, провадження № 61-17296св19.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12.01.2021р. у справі № 753/9240/18, провадження № 61-16204св20.

Щодо надання профспілковою організацією ДО «НЕК «Укренерго» згоди на вивільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ч. 5 ст. 43 КЗпП України встановлено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний трок після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору.

Враховуючи, що позивач був членом діючої на підприємстві профспілкової організації, відповідач звернувся з поданням від 24.07.2018 № 21 про звільнення працівників, які вивільнюються (у тому числі позивача), що було отримане головою профспілкової організації 26.07.2018.

Відповідно до листів №15 від 15.08.2018 та №16 від 16.08.2018 профспілкова організація повідомила відповідача про необхідність надання додаткової інформації для своєчасного прийняття рішення стосовно розгляду подання № 21 від 24.07.2018.

Листом №01/35185 від 30.08.2018 року відповідач повторно звернувся до профспілкової організації з проханням надати обґрунтовану відповідь щодо можливості розірвання трудового договору з працівниками відділу внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», що вивільнювалися за п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки станом на 30.08.2018 року профспілкова організація не повідомила відповідача про прийняте рішення.

Згідно статті ст. 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

В даному випадку у відповідача мала місце ліквідація структурного підрозділу в організаційній структурі. Відповідне рішення було прийнято відповідачем на підставі вимог ст. 64 ГК України, з метою посилення контролю за здійсненням економічної та господарської діяльності. Оптимізації бізнес- процесів, скорочення витрат тощо. Тому, відповідач не зобов`язаний був проводити попередні консультації з профспілковою організацією в порядку ст. 49-4 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, у даній справі суд приходить до висновку, що звільнення позивача ОСОБА_2 відбулося без порушенням норм трудового законодавства, оскільки у ДП «НЕК «Укренерго» відбулися зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату працівників і відповідач виконав вимоги статті 49-2 КЗпП України щодо обов`язку роботодавця запропонувати працівникові, який підлягає звільненню відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Щодо посилання позивача на те, що він мав переважне право на залишення на роботі, суд враховує положення вимог ст. 42 КЗпПУ, згідно з якими при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Аналізуючи вказану норму, можна дійти висновку, що положення статті не встановлюють підстави для звільнення, на відміну від п.1 ч.1 ст. 40 КЗпПУ, а лише визначають підстави для залишення працівників на роботі під час їх звільнення у зв`язку з наявністю переважного права на таке залишення.

У постанові від 19.05.2022р. у справі № 205/6352/18, провадження № 61-17092св20 Верховний Суд зауважив, що стаття 42 КЗпПУ враховується роботодавцем лише у разі скорочення однорідних професій чи посад, у випадку, коли виникає питання щодо залишення працівника на цій же посаді, обираючи його з поміж інших подібних за допомогою встановлених законом критеріїв.

Оскільки у відповідача відбулась зміна організаційної структури із якої виключено відділ внутрішнього контролю відокремленого підрозділу «Укренергосервіс», а також посаду, яку обіймав позивач, підстав для застосування положень ст. 42 КЗпП України не було.

Щодо посилань позивача у позовній заяві, у відповіді на відзив, представника позивача у судовому засіданні на те, що відповідачем йому не було запропоновано повний перелік вакантних посад, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується пропонування роботодавцем наявних посад позивачеві як на час попередження його про наступне вивільнення так і за весь час до дня звільнення.

Поряд із цим, суд звертає увагу на те що до моменту повідомлення позивача про майбутнє вивільнення наявні у штатному розписі Департаменту економічної безпеки посади, окрім посади від переведення на яку позивач відмовився були зайняті іншими працівниками, не були вакантними і відповідно не могли бути запропоновані позивачу.

Факт зайняття зазначених посад іншими працівниками підтверджується відповідними наказами про прийняття на роботу/переведення, які були долучені відповідачем ДП «НЕК «Укренерго» до матеріалів справи.

Враховуючи те, що судом не встановлено порушення прав позивача при звільненні, а відповідачем доведено належними та допустимими доказами дотримання процедури звільнення позивача, то суд приходить до висновку, що підстави для визнання незаконним наказу від 31.08.2018р. №664-к в частині звільнення позивача з роботи та для поновлення на його на посаді відсутні.

Судом не встановлено підстав і для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпПУ, оскільки не задоволені вимоги позивача про його поновлення на роботі.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 70 000,00грн., суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 237 КЗпПУ відшкодування роботодавцем такої шкоди працівнику здійснюється у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак у даній справі судом не встановлено порушення роботодавцем прав працівника, а тому підстави для задоволення даної позовної вимоги також відсутні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті та відповідних поясненнях, не впливають на вищевказані висновки суду щодо встановлення судом відсутності порушень відповідачем вимог чинного законодавства при звільненні позивача з роботи.

Судові витрати у відповідності до положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.40, 42, 43, 49-2, 233, 234, 235, 237 КЗпПУ, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 277, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», третя особа Голова первинної профспілкової організації Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» Приходько Олександр Микитович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Павловська

Повне судове рішення складено 22.05.2023 року.