Номер провадження: 22-ц/813/6457/23
Справа № 495/1275/18
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 у складі судді Боярського О.О.,

встановив:

В лютому 2018 ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільно набутого майна подружжя.

16.05.2018 позивач та відповідач звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі.

Відповідно до умов мирової угоди сторони домовились про наступне:

1. Сторони визнають, що за час перебування у шлюбі, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.07.2015, сторонами було здобуто за кошти, отримані ОСОБА_1 в борг, 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі: житлового будинку літ. "А", загальною площею 145,7 м2, житловою площею 62,9 м2, сараю - "Б", убиральні - "В", гараж - "Г", споруд №1-9.

Вказана частина житлового будинку придбана 30 квітня 2013 року на ім`я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Макогончук Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1018. Такі дії було вчинено з метою спрощення процедури реєстрації.

2. При цьому враховуючи те, що придбання зазначеної частини житлового будинку відбулось за 160 000 грн., які були отримані ОСОБА_1 на підставі договору позики, сторони визнають та підтверджують, що це майно по суті є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

3. З урахуванням вищевказаного сторони домовились про добровільний розподіл названого майна у такому порядку:

3.1 ОСОБА_2 передає свою частину ОСОБА_1 і визнає за ним право власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі: житлового будинку літ. "А", загальною площею 145,7 м2, житловою площею 62,9 м2, сараю - "Б", убиральні - "В", гараж - "Г", споруд № 1-9.

3.2 Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , у складі: житлового будинку літ. "А", загальною площею 145,7 м2, житловою площею 62,9 м2, сараю - "Б", убиральні - "В", гараж - "Г", споруд № 1-9.

3.3 Сторони визнають, що внаслідок укладення цієї мирової угоди право спільної сумісної власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 - припиняється і ОСОБА_1 є її одноособовим власником.

Сторони, затверджуючи цю мирову угоду на основі взаємних поступок повністю відмовляються від своїх позовних вимог, викладених в поданій до суду позовній заяві, при цьому не будуть мати жодних претензій будь-якого характеру, які так чи інакше пов`язані з предметом позову за цивільною справою № 495/1275/18.

Сторони визнають відсутність будь-яких претензій один до одного з приводу наведеного розподілу вказаного майна на дату укладання мирової угоди та на майбутній період, відсутність іншого майна та спору щодо нього.

Сторони визнають, що при укладанні цієї мирової угоди інтереси та законні права сторін не порушуються і вони діють свідомо, без будь-якого впливу, примусу, при відсутності тяжких обставин, які б впливали на їх волевиявлення.

У випадку порушення однією з сторін умов мирової угоди інша сторона має право застосувати до сторони, що допустила порушення, примусові заходи її виконання у способи, визначені законодавством України. В разі невиконання чи порушення однією із сторін умов мирової угоди - інша сторона вправі звернутися до суду для захисту порушених прав.

За результатами розгляду заяви, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши умови викладені у цій мировій угоді.

Не погодившись з наведеною ухвалою ОСОБА_3 оскаржив її до апеляційного суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення його прав її укладанням. Так, згідно договору купівлі продажу від 11.05.1994 його батько ОСОБА_4 купив 49/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 , який складається з жилого кам`яного будинку житловою площею 41,9 кв.м., кам`яного сараю, кирпичної вбиральні, двох бутових заборів, металевих воріт і калитки, двох дерев`яних воріт. В постійне користування ОСОБА_4 перейшло приміщення із житлового будинку літ. «А»:1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 житлова, 1-4 житлова, веранда літ «а», калитка №2, ворота № 3, сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1 загального користування. Житлова площа складає 20,9 кв.м. Також на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-5091-2010 ОСОБА_5 є власником 51/100 часток будинку. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2022 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на 49/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з: літ. «А» приміщення: І веранда, площею 5,9 кв.м., 1-1 коридор, площею 4,8 кв.м., 1-2 кухня, площею 6,1 кв.м., 1-3 житлова, площею 6,8 кв.м., 1-4 житлова, площею 14,1 кв.м., ІІ підвал, площею 13,8 кв.м.; загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м.; сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1 загального користування; в цілому житловий будинок складається з: житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», споруд № 1-6. Звернувшись до реєстратора, отримав відмову в реєстрації права власності, оскільки 51/100 частину спірного будинку виділено в окрему одиницю та зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників процесу, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з висновком, зробленим в постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №501/2148/17, відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2022 визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 право власності на 49/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається з: літ. «А» приміщення: І веранда, площею 5,9 кв.м., 1-1 коридор, площею 4,8 кв.м., 1-2 кухня, площею 6,1 кв.м., 1-3 житлова, площею 6,8 кв.м., 1-4 житлова, площею 14,1 кв.м., ІІ підвал, площею 13,8 кв.м.; загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м.; сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», огорожа № 1 загального користування; в цілому житловий будинок складається з: житлового будинку літ. «А», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «В», споруд № 1-6.

Тобто, ОСОБА_3 є власником 49/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд першої інстанції затвердивши оскаржуваною ухвалою мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнав за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 51/100 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та виділив частку в окрему одиницю, чим припинив право спільної часткової власності з співвласником ОСОБА_3 без залучення останнього до участі у справі. Крім того, ОСОБА_3 посилався на те, що до складу майна ОСОБА_1 увійшли споруди, які перебувають в його користуванні, що має бути предметом з`ясування при належному суб`єктному складі учасників у спорі.

Враховуючи те, що мирова угода затверджена ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 порушує права та інтереси, особи, яка не є учасником справи, існують підстави для скасування цієї ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.05.2018 скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 21.08.2023

Головуючий:

Судді: