ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4437/23

Провадження № 22-ц/4820/1462/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 686/4437/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , що подана її представником ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року (суддя Чевилюк З.А.) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 вказував, що з 09 жовтня 2006 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, проте спільне життя сторін не склалося, виявилося, що вони є різними людьми із різними поглядами на життя та взаємні права і обов`язки, як подружжя. Позивач зазначає, що на день подачі позову сторони проживають окремо, при цьому позивач розуміє, що відновлення стосунків з дружиною є неможливим та прийняв остаточне рішення про розірвання шлюбу, а подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та є таким, що суперечить їх інтересам.

Зважаючи на викладене позивач просив розірвати шлюб, що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 і зареєстрований 09 жовтня 2006 року виконавчим комітетом Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 8.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 травня 2023 року позов задоволено. Шлюб, укладений 09.10.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , зареєстрований у Виконавчому комітеті Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району, Хмельницької області, актовий запис №8, розірвано.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 , оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянтка зазначає, до виїзду подружжя за кордон вони фактично проживали за місцем її реєстрації та вели спільне господарство і з метою покращення матеріального стану сім`ї подружжя кілька років тому виїхало на роботу до Швеції. Оскільки в них різні спеціальності, тому знайти роботу в одному населеному пункті не видалось за можливе, але за час перебування за кордоном подружжя придбало дві квартири у м. Хмельницькому та мають інше майно, що спільно утримують до цього часу. І наведені обставини судом першої інстанції не враховані та не вжито заходів для збереження сім`ї.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 не надходив.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідачки ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що 09 жовтня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Лісовогринівецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, актовий запис № 8, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб 16 02.2023, серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2023 розгляд справи за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зупинено та надано сторонам строк для примирення до 25 травня 2023 року (а.с. 24).

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, враховуючи наслідки наданого судом сторонам строку для примирення, суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення та є підставою для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що такий висновок в повній мірі відповідає вимогам закону, на які суд посилався при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні норми закріплені і в ч. 1 ст. 24 СК України.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Виходячи з вищенаведеного слідує, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує тривалий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода будь-кого зі сторін подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.

Аргументи ОСОБА_3 , що викладені в апеляційній скарзі про небажання розривати шлюб та про те, що до виїзду подружжя за кордон вони спільно проживали та вели спільне господарство, проте змушені були виїхати на роботу і проживати окремо та не вжиття судом заходів для збереження сім`ї є голослівними з огляду на наступне.

Встановлено, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31.03.2023 в межах розгляду цієї справи судом надавався сторонам строк для примирення терміном три місяці.

Апеляційний суд констатує, що міськрайонний суд, врахувавши обставини справи, у відповідності до вимог ст. 111 СК України та ст. 222 ЦПК України розглянув клопотання відповідачки про надання строку для примирення.

З огляду на наведене, судова колегія вважає вірним висновок суду про те, що збереження шлюбу сторін є неможливим, подружні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинені і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, адже він не бажає виконувати свої подружні обов`язки в цьому шлюбі, а шлюб базується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу є порушенням права ОСОБА_4 на свободу та особисту недоторканість. А тому і наявні правові підстави для розірвання шлюбу сторін.

Вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, тоді як доводи апеляційної скарги зводяться до словесної незгоди ОСОБА_3 з оскаржуваним рішенням суду і ці доводи не впливають на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , що подана її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 серпня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай