Провадження 2/127/2973/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Остапенко І.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

адвоката позивачів Никитюка О.І.,

адвоката відповідача ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» - Вересюка М.В.,

адвоката відповідача АТ «Страхова компанія «Інго» - Кравченка Р.Ю.,

адвоката відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» та Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю малолітньої особи,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» та Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою смертю малолітньої особи.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 червня 2022 року, приблизно об 11 годині 05 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «MERCEDES-BENZ 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Івана Франка у с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області у напрямку до с.Унятичі Дрогобицького району Львівської області, при проїзді її ділянки поблизу будинку № 89, порушив вимоги п. 1.10, 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, виїхав за межі проїзної частини, внаслідок чого здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спричинило тяжкі тілесні ушкодження та смерть ОСОБА_5 . Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки. Власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , є ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат». Даний транспортний засіб застрахований в ПАТ Страхова компанія «Інго». Вказаним кримінальним правопорушенням позивачам завдано матеріальну і моральну шкоду. Матеріальна шкода складається з наступних витрат: на домовину і доставку тіла з м. Дрогобич у м. Вінниця - 18 000, 00 гривень; на могильну споруду і її установку - 88 250, 00 гривень; на придбання кондиціонера і його встановлення - 12 398, 00 гривень; на музичний супровод, катафалк, винос тіла, поминальний обід, ритуальні послуги тощо - 46 000, 00 гривень; на скульптуру з бетону «Ангел-дівчинка» - 3 400, 00 гривень; на транспортні витрати у зв`язку із поїздкою з Вінниці до Львова - 707, 95 гривень і за маршрутом Дрогобич - Вінниця - 656, 18 гривень; на поминальний обід - 6 475, 00 гривень і 1 449, 10 гривень. Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5906843 від 14.04.2022 страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 130 000, 00 гривень. Таким чином, страхова компанія має відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 130 000, 00 гривень, а ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» - 47 336, 00 гривень. Крім того, позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у стражданнях, пов`язаних із загибеллю на очах у матері рідної дитини, яка втратила спокій, не може спокійно спати, спілкуватись з родичами та друзями і кілька разів вимушена була звертатись до психолога. Розмір моральної шкоди позивачі оцінюють у 2 500 000, 00 гривень, яка на їх думку має бути спільно відшкодована відповідачами: страховою компанією у відповідності до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку - 78 000, 00 гривень, а сума - 2 422 000, 00 гривень іншими відповідачами солідарно.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивачів із вимогами про стягнення: з Акціонерного товариства Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 130 000, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 78 000, 00 гривень; з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 47 336, 00 гривень; солідарно з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 2 422 000, 00 гривень; з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 12 000, 00 гривень.

Ухвалою суду від 20.10.2022 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачам надати суду відзиви на позовну заяву та докази у строк, встановлений судом.

14.11.2022, в порядку і строк встановлені судом ухвалою від 20.10.2022, на адресу суду надійшов відзив від АТ «Страхова компанія «Інго» від 07.11.2022.

16.11.2022 на адресу суду надійшов відзив від ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» з порушенням вимог ч. 4 і п. 2 ч. 5 ст. 178, п. 2 ч. 1 ст. 191 ЦПК України.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на позов не надійшов.

В ухвалі від 09.03.2023 суд прийшов до висновку про відмову у прийняття до розгляду відзиву ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат». Суд запропонував позивачам надати відповідь на відзив АТ «Страхова компанія «Інго», а відповідачам заперечення на відповідь в порядку і строк встановлені судом.

13.03.2023 та 15.03.2023 від адвоката позивачів на адресу суду надійшли відповіді на відзиви відповідачів - ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» і АТ «Страхова компанія «Інго».

В ухвалі від 11.04.2023 суд прийшов до висновку про відмову у прийнятті до розгляду відповідей адвоката позивачів на відзив АТ «Страхова компанія «Інго» та на відзив ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат».

Ухвалою суду від 11.04.2023 закінчено підготовче провадження у справі і призначено справу до розгляду по суті.

05.05.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення від адвоката відповідача - ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат».

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, підстави, час та черговість подання яких визначаються ЦПК України або судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 2 і ч. 3 ст. 174 ЦПК України).

Вищевикладене, зокрема й порядок подання заяв по суті справи, було роз`яснено судом учасникам справи в ухвалах суду від 20.10.2022 та від 09.03.2023.

ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» не просив дозволу подати додаткові пояснення у відповідності до ч. 5 ст. 174 ЦПК України, а суд за межами строку для подання відзиву на позов не визнавав їх подання необхідним.

Крім того, адвоката відповідача - ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» не надано підтверджуючих документів про надіслання (надання) письмових пояснень іншим учасникам справи. Прийняття таких письмових пояснень до розгляду судом без ознайомлення з їх змістом інших учасників справи, суд вважає порушенням прав останніх.

Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із п. 6 та п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд не приймає до розгляду письмові пояснення ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат», одержані 05.05.2023, і вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 08.08.2023 до матеріалів справи приєднано надані адвокатом позивачів на виконання вимог судового рішення від 01.06.2023 (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання) копії свідоцтв про народження малолітньої дитини та про укладення шлюбу позивачами (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні позивачка та адвокат позивачів підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у позові.

Адвокат відповідача - ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» позовні вимоги визнав частково, вказавши на те, що розмір моральної шкоди, визначений позивачами, явно завищений, а матеріальна шкода в сумі 47 336, 00 гривень взагалі не підлягає задоволенню. Адвокат відповідача зазначив, що справедливий та посильний для ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» розмір моральної шкоди становить 100 000, 00 гривень. До витрат на поховання не відносяться витрати на проведення поминального обіду, який проводився після поховання, на музичний супровід, витрати на придбання і встановлення кондиціонера. На думку адвоката відповідача, страхова сума за одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130 000, 00 гривень, яка відшкодовується страховиком

Адвокат співвідповідача - АТ «Страхова компанія «Інго» просив відмовити в задоволенні позову, аргументуючи мортивами, викладеними у відзиві. Адвокат зазначив, що ліміт відшкодування страховика щодо витрат на поховання обмежений ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та становить 78 000, 00 гривень, а не 130 000, 00 гривень, як зазначають позивачі. Ліміт у 130 000, 00 гривень є лімітом відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження тільки майна. Позивачка не надала страховику документи, що підтверджують витрати на поховання, а тому немає підстав для сплати страховиком таких витрат. Також позивачі не надали документів на підтвердження права отримання страхового відшкодування пов`язаного із відшкодуванням шкоди, зокрема, що вони є батьками ОСОБА_5 , що свідчить, на думку адвоката, про безпідставність даних вимог. Також адвокат страхової компанії звернув увагу на те, що ОСОБА_2 було відшкодовано позивачці 90 000, 00 гривень, які не були враховані нею при визначенні розміру заподіяної шкоди, що на думку адвоката, свідчить про необґрунтованість таких вимог.

Адвокат співвідповідача - Яніва Л.В. позовні вимоги не визнав, аргументуючи тим, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даній справі, оскільки на час ДТП він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» і керував транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, а тому відповідальність за завдану шкоду несе роботодавець.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З ЄДРСР, доступ до якого є публічним, вбачається, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 у справі № 422/4471/22, який набрав законної сили 06.10.2022, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, а також покладено на останнього обов`язки визначені ст. 76 КК України.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, вищевказаним судовим рішенням встановлено, що 18 червня 2022 року, приблизно об 11 годині 05 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним вантажним фургоном марки «MERCEDES-BENZ 308D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул. Івана Франка у с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області у напрямку до с.Унятичі Дрогобицького району Львівської області, при проїзді її ділянки поблизу будинку № 89, порушив вимоги п. 1.10 (в частині значення терміну «безпечна швидкість»), 2.3 (підпункт «б» та «д»), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він, керуючи вищенаведеним вантажним фургоном, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не маючи завад технічного характеру, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, рухаючись у населеному пункті при виявлені пішоходів, виїхав за межі проїзної частини, внаслідок чого здійснив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка рухалась по краю трав`яного узбіччя у попутному із автомобілем напрямку, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження малолітній ОСОБА_5 , від яких остання загинула на місці події.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 25.02.2017 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стасну Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . (т. 2 а.с. 79зв.)

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_4 є відчимом малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким її мати перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12.11.2014, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 12.11.2014. (т. 2 а.с. 80)

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , належить на праві власності ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» і на момент ДТП - 18.06.2022 товариство володіло цим транспортним засобом на відповідній правовій підставі; водій транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 на час скоєння 18.06.2022 ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» і керував цим транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових обов`язків, що підтверджується вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 у справі № 422/4471/22 і визнано представником ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» в ході розгляду даної справи. При цьому у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, а тому дані обставини не підлягають доказуванню згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, передбаченої ч. 2 ст. 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відповідачами не доведено суду, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Судом не встановлено неправомірне заволодіння ОСОБА_2 транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , не встановлено недбалість власника/володільця транспортного засобу, що сприяла неправомірному заволодінню, а тому підстави нести спільну відповідальність (власнику/володільцю транспортного засобу і особі, що керувала ним) згідно із положеннями ч. 4 ст. 1187 ЦК України, відсутні.

Тому посилання представника ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на те, що безпосередньо товариством шкода завдана не була, не заслуговують на увагу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що саме ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» повинно нести відповідальність за заподіяну моральну і матеріальну шкоду його працівником ОСОБА_2 внаслідок ДТП, що сталася 18.06.2022, незалежно від наявності вини.

Водночас, судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпечуваного транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ 308D», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «Страхова компанія «Інго» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР/5906843). (т. 1 а.с. 17)

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 18.06.2022, є страховим випадком.

Згідно із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно із п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 01.07.2020 у справі № 554/858/19, від 26.04.2022 у справі № 184/1461/20-ц.

Суд не погоджується із твердженням позивачки та її адвоката про те, що лімітом страхового відшкодування за завдану їй «майнову шкоду» є сума, визначена у п. 4 полісу № АР/5906843, в розмірі 130 000, 00 гривень.

Так, із п. 4 договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АР/5906843) вбачається встановлення розміру страхових сум на одного потерпілого:

-за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 260 000, 00 гривень;

-за шкоду, заподіяну майну - 130 000, 00 гривень;

-розмір франшизи - 0 гривень.

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Водночас, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

-шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

-шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

-шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

-шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень, наданих в судовому засіданні позивачкою та адвокатом позивачів, предметом спору у даній справі є шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 не зверталась до страховика - АТ «Страхова компанія «Інго» із заявою про відшкодування на її користь витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в порядку, визначеному п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. Відтак, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування .

Як убачається з матеріалів справи страховий випадок (ДТП) стався 18.06.2022, а позов до суду подано 11.10.2022, тобто в межах установленого законом строку.

Отже, відсутність факту подачі заяви на виплату страхового відшкодування не може бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатаю Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, Верховним Судом у постанові від 09.04.2020 у справі № 537/5586/17.

В ході розгляду справи адвокат позивачки ОСОБА_1 пояснив, що заявлена до стягнення матеріальна шкода складається із витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника і в загальному розмірі становить 177 336, 00 гривень, з яких: 18 000, 00 гривень - вартість домовити і доставки тіла; 46 000, 00 гривень - катафалк, винос тіла, поминальний обід, ритуальні послуги тощо; 3 400, 00 гривень - скульптура з бетону «Ангел-дівчинка»; 6 475, 00 гривень - поминальний обід згідно замовлення від 24.07.2022 і витрати пов`язані із ним на суму 1 449, 10 гривень; 88 250, 00 гривень - могильна споруда і її установка; 12 398, 00 гривень - придбання кондиціонера і його встановлення; 707, 95 гривень - транспортні витрати у зв`язку із поїздкою з Вінниці до Львова і 656, 18 гривень - за маршрутом Дрогобич - Вінниця. (т. 1 а.с. 8-16, 21-22, 38-40)

Водночас, як те визначено положеннями п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 78 000, 00 гривень (12 х 6 500, 00 гривень (розмір мінімальної заробітної плати станом на 18.06.2022).

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.

В засіданні позивачка пояснила, що до транспортних витрат нею віднесено купівлю квитків на потяг з м. Дрогобич до м. Вінниці на 19.06.2022 на її ім`я та на ім`я її доньок - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на суму 656, 18 гривень, якими вони не скористались у зв`язку із ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 і смертю ОСОБА_7 . (т. 1 а.с. 38-40) Також позивачка пояснила, що вона понесла транспортні витрати, пов`язані із поїздкою 22.07.2022 з м. Вінниці до м. Львів та в зворотньому напрямку на суму 707, 95 гривень. (т. 1 а.с. 21-22)

Враховуючи вищевказане суд прийшов до висновку, що транспортні витрати на загальну суму 1 364, 13 гривень, заявлені ОСОБА_1 до відшкодування, не відносяться до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.

Зважаючи на заперечення представника ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат», судом прийнято до уваги, що позивачем було придбано дві домовини: 18.06.2022 вартістю 2 000, 00 гривень і 22.06.2022 вартістю 16 930, 00 гривень. (т. 1 а.с. 8-9) Водночас, заслухавши в засіданні пояснення позивачки встановлено, що 18.06.2022 було придбано домовину виключно для перевезення тіла з м. Дрогобич до м. Вінниці, а 22.06.2022 - для поховання.

Враховуючи обставини справи, те, що загибель дитини сталася не за місцем її проживання - у м. Вінниці, а на час її перебування у с. Нагуєвичі Дрогобицького району Львівської області, необхідність доставлення тіла для поховання у рідному місті, такі витрати позивачки були вимушеними, а тому відносяться до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.

На підтвердження витрат на придбання кондиціонера і його встановлення в сумі 12 398, 00 гривень позивачами надано копію товарного чеку № 21551347 від 20.06.2022. (т. 1 а.с. 10) Водночас, з даного документу не вбачається хто саме здійснив оплату за даний товар. Крім того, належних і допустимих доказів де і коли було встановлено цей кондиціонер, необхідність його встановлення, матеріали справи не містять. Отже судом не встановлено віднесення таких витрат до витрат на поховання у розумінні ст. 1201 ЦК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги в частині відшкодування витрат на поминальний обід, здійснений після поховання 20.07.2022 в сумі 1 213, 60 гривень, 23.07.2022 в сумі 235, 50 гривень і 24.07.2022 в сумі 6 475, 00 гривень, що у загальному розмірі становить 7 924, 10 гривень, відшкодуванню не підлягають. (т. 1 а.с. 12, 13, 15) Крім того, витрати на придбання кондиціонера і його встановлення в сумі 12 398, 00 гривень, а також транспорті витрати в сумі 1 364, 13 гривень також не підлягають відшкодуванню. (т. 1 а.с. 10, 16, 22, 38-40) Водночас витрати, здійснені на поховання (транспортування тіла з м. Дрогобич до м. Вінниці, предмети ритуальної належності, ритуальні послуги, поминальний обід в день поховання) в сумі 64 000, 00 гривень та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 91 650, 00 гривень, а разом у сумі 155 650, 00 гривень, підлягають відшкодуванню позивачці. (т. 1 а.с. 8, 9, 11, 14)

Судом не встановлено і не визначено конкретне цільове використання коштів у розмірі 90 000, 00 гривень, добровільно переданих ОСОБА_2 ОСОБА_1 в рахунок компенсації завданої шкоди, як те вбачається із вироку Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2022 у справі № 422/4471/22, тому суд не враховує цю суму при встановлені розміру витрат на поховання, які підлягають відшкодуванню страховиком.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 10.07.2019 у справі № 500/8418/13-ц.

Тому, враховуючи вищевикладене і положення п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню в рахунок відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника розмір відшкодування, який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, тобто 78 000, 00 гривень (12 х 6 500, 00 гривень (розмір мінімальної заробітної плати станом на 18.06.2022).

Враховуючи положення п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 , як матері загиблої дитини, підлягає стягненню моральна шкода, загальний розмір якої не може перевищувати 78 000, 00 гривень (12 х 6 500, 00 гривень (розмір мінімальної заробітної плати станом на 18.06.2022).

Судом прийнято до уваги, що у відповідності до положень п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи - в даному випадку відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника і моральної шкоди, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону) - 260 000, 00 гривень (п. 4 полісу № АР/5906843 «за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю»; франшиза - 0 гривень).

У цій справі загальний розмір належного страхового відшкодування - 156 000, 00 гривень не перевищує страхову суму за таку шкоду.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом встановлено, що різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 77 650, 00 гривень, яка підлягає відшкодування ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 .

Однак, позивачкою пред`явлено вимогу про стягнення на її користь з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» лише 47 336, 00 гривень, тому суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог. Водночас, хоча судом і не встановлено конкретне цільове використання коштів у розмірі 90 000, 00 гривень, добровільно переданих ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в рахунок компенсації завданої шкоди і які, як встановлено судом, не підлягають врахуванню при встановлені розміру витрат на поховання, що підлягають відшкодуванню страховиком, однак при визначенню розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню саме з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат», такий розмір відшкодування ОСОБА_2 має бути враховано, оскільки ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» має право регресної вимоги до нього, як до завдавача шкоди.

Таким чином, вимоги в частині стягнення з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 47 336, 00 гривень задоволенню не підлягають, оскільки є відшкодованими ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є матір`ю загиблої малолітньої дитини, а ОСОБА_4 - вітчимом, тобто особою, яка проживала з нею однією сім`єю з 12.11.2014 (дата укладення шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_4 ), дані особи на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України мають право на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Положення ст. 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Судом прийнято до уваги, що причиною ДТП, яка сталася 18.06.2022, стало порушення саме водієм - ОСОБА_2 вимог п. 1.10, пп. «б» і пп. «д» п. 2.3, п. 10.1 і п. 12.1 ПДР України.

Таким чином судом встановлено, що саме груба необережність ОСОБА_2 стала наслідком ДТП, що сталася 18.06.2022.

Водночас, судом прийнято до уваги, що шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення, а тому у відповідності до положень ч. 4 ст. 1193 ЦК України, зменшення розміру відшкодування шкоди не допускається.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (ст. 541 ЦК України).

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК України).

Ці приписи застосовуються тоді, коли декілька осіб саме спільними неправомірними діями чи бездіяльністю завдали шкоди. Однак, в даному випадкі, такі обставини відсутні.

Таким чином, вимоги позивачів про солідарне стягнення моральної шкоди із ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають. В даному випадку, особою, яка зобов`язана відшкодувати моральну шкоду, є саме ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат».

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалах від 20.10.2022 та від 09.03.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом на виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц, від 18.10.2019 у справі № 352/342/17, від 27.01.2021 у справі № 607/15258/19, від 26.01.2022 у справі № 127/1415/20, від 26.04.2022 у справі № 184/1461/20-ц, від 17.05.2022 у справі № 210/5475/20. Водночас прийнято до уваги, що у даній категорії справ фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, тому суд має виходити з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті, заслухавши їх пояснення в ході розгляду справи та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загально людських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Суд прийшов до висновку, що на підставі п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 78 000, 00 гривень в рахунок відшкодування на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, а також на підставі п. 27.3 ст. 27 цього Закону 78 000, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Встановлені судом обставини на переконання суду призвели до спричинення позивачам моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку із смертю доньки/падчерки внаслідок ДТП, що сталася 18.06.2022. Водночас позивачі, визначаючи розмір моральної шкоди, вказали її загальний розмір, не оцінивши її розмір щодо кожного з них.

Судом враховано характер моральних страждань ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , глибина їх психічних страждань, тривалість негативних наслідків (страждань).

Ситуація, яка досліджується у справі, є психотравмувальною як для ОСОБА_1 , так і для ОСОБА_4 , водночас судом прийнято до уваги, що кожна людина сприймає таку трагедію по своєму.

Судом прийнято до уваги, що кожен випадок, зокрема сприйняття кожного з позивачів трагедії окремо, має свої відмінні риси. Людина - істота біопсихосоціальна, порушення функціонування однієї зі складових її організму тягне за собою погіршення (або порушення) функціонування всього організму.

Позивачем ОСОБА_4 взагалі необґрунтовано завдану йому моральну шкоду, наведено лише загальні ознаки. Враховуючи те, що загибла ОСОБА_5 приходилась ОСОБА_4 падчеркою, хоча у позові він посилається на втрату ним саме рідної доньки, позивачами не повідомлено: яке ставлення було у дитини до вітчима та, відповідно, у вітчима до дитини; чи приймав він участь у її вихованні; чи піклувався про її розвиток, навчання тощо. Укладення шлюбу із матір`ю дитини жодним чином не свідчить про теплі стосунки між вітчимом і самою дитиною. Неповідомлення даних обставин перешкоджає суду оцінити глибину моральних страждань ОСОБА_4 , його психологічний стан внаслідок трагедії, тривалість негативних наслідків (страждань). Однак, судом прийнято до уваги, що така трагедія звісно мала відповідні наслідки й для ОСОБА_4 .

Судом прийнято до уваги, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Судом було роз`яснено учасникам справи про право клопотати перед судом про призначення психологічної експертизи, однак таким правом вони не скористались.

Суд вважає, що будь-яка компенсація шкоди, завдана смертю близької людини, тим паче дитини, не буде адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачам, судом прийнято до уваги, що вони дійсно зазнали моральних страждань, однак заявлений розмір моральної шкоди є явно завищеним, тому виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає за необхідне зменшити заявлений розмір такої шкоди і стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000, 00 гривень і на користь ОСОБА_4 в сумі 20 000, 00 гривень.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також положення ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом стягнення з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 78 000, 00 гривень в рахунок відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника та 78 000, 00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» моральної шкоди в розмірі 200 000, 00 гривень на користь ОСОБА_1 і 20 000, 00 гривень на користь ОСОБА_4 .

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 в розмірі 52 000, 00 гривень, а з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» 47 336, 00 гривень, в частині стягнення моральної шкоди з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в сумі 2 202 000, 00 гривень, а також в частині солідарного стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі були звільнені від сплати судового збору, який становив на час звернення до суду 12 405, 00 гривень.

Враховуючи положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 742, 03 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (14, 043 %) (12 405, 00 гривень х 14, 043 % = 1 742, 03 гривень), а саме: з АТ «Страхова компанія «Інго» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 722, 77 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (41, 49 % від 14, 043 %), а з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» - 1 019, 26 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (58, 51 % від 14, 043 %).

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом встановлено, що 16.09.2022 між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та адвокатом Никитюком О.І. було укладено договір про надання правничої допомоги б/н, на підставі якого було видано ордер. (т. 1 а.с. 24, 32)

Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Никитюк О.І. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 479, виданого 27.02.2006.

Умовами договору про надання правничої допомоги б/н від 16.09.2022 визначено, що оплата за надання правничої допомоги здійснюється у фіксованому розмірі - 12 000, 00 гривень: 6 000, 00 гривень - після підписання даного договору і 6 000, 00 гривень - після ухвалення судом першої інстанції судового рішення (п. 6 договору).

На виконання умов вищевказаного договору позивачкою було сплачено адвокату Никитюку О.І. 6 000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера б/н від 16.09.2022. (т. 1 а.с. 23)

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, склад та розмір витрат пов`язаних із оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Фактичність витрат на правничу допомогу слід розглядати у широкому сенсі, включаючи не лише оплату таких витрат, але й виходячи власне із того, що достатньою є наявність відповідного договірного обов`язку. Отже, оскільки в даному випадку, договірний обов`язок щодо оплати наявний, то такого обов`язку достатньо для визначення витрат фактичними і такими, що підлягають компенсації позивачу.

На вищевикладене неодноразово звертав Верховний Суд у своїх постановах. Такий же висновок також викладений у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Савін проти України» (заява № 34725/08), «Тебєті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03).

Судом прийнято до уваги, що у разі встановлення сторонами договору про надання правової допомоги гонорару у фіксованому розмірі, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним, оскільки розмір гонорару, в такому випадку, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником, а отже є визначеним.

Крім цього, подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 статті 141 цього Кодексу.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Судом встановлено, що договором про надання правничої допомоги б/н від 16.09.2022 чітко визначено обсяг послуг і розмір гонорару, який є фіксованим. Відповідно, в даному випадку, надання детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України, не є необхідним. Надання адвокатських послуг позивачам, зокрема підтверджується матеріалами справи. Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації і захисту прав та інтересів клієнта. Участь у судових засіданнях являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напряму, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Судом встановлено документальне підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000, 00 гривень.

Суд вважає витрати позивачів на професійну правничу допомогу, які були у даній справі, необхідними, а їх розмір розумним, реальним і виправданим.

Підстав, визначених ч. 5 ст. 137 ЦПК України, для зменшення розміру вищевказаних витрат на правничу допомогу, судом не встановлено. Матеріали справи не містять клопотання відповідачів про зменшення витрат позивачів на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат, з урахуванням наведених обставин, відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, часткове задоволення позовних вимог та положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на корить позивачів підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 685, 15 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (14, 043 %) (12 000, 00 гривень х 14, 043 % = 1 685, 15 гривень), а саме: з АТ «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_4 в сумі 699, 17 гривень - по 349, 58 гривень на кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (41, 49 % від 14, 043 %), а з ПАТ «Дрогобицький хлібокомбінат» в сумі 985, 98 гривень - по 492, 99 гривень на кожного, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (58, 51 % від 14, 043 %). Решту витрат на професійну правничу допомогу слід залишити за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. 11, ч. 1 ст. 12, ст.ст. 15, 16, 23, 1166-1168, 1172, 1187, 1193, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 246, 258, 259, 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника 78 000, 00 гривень і моральну шкоду в сумі 78 000, 00 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000, 00 гривень і на користь ОСОБА_4 в сумі 20 000, 00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на користь держави судовий збір в сумі 722, 77 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь держави судовий збір в сумі 1 019, 26 гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 699, 17 гривень - по 349, 58 гривень на кожного.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дрогобицький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 985, 98 гривень - по 492, 99 гривень на кожного.

Решту витрат на професійну правничу допомогу залишити за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 : ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; місце проживання зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_2 .

Приватне акціонерне товариство «Дрогобицький хлібокомбінат: ; місцезнаходження: Львівська область, м. Дрогобич, вул. Рєпіна, буд. 8.

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Інго»: ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33.

Рішення суду складено 16.08.2023.

Суддя: