Справа № 591/3626/23
Провадження № 2/591/594/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/3626/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 21.05.2021 дала в борг відповідачу 6 000 доларів США, про що свідчить письмова розписка. У визначений строк борг не повернув. Просить стягнути з відповідача на її користь 6 000 доларів США або в сумі в гривнях за офіційним курсом відповідної валюти на день повернення боргу та 3% річних в сумі 172 долари США.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не згоден з пред?явленою сумою заборгованості по трьом процентам річних від простроченої суми згідно зі ст. 625 ЦК України. Посилаючись на положення пунктів 18,19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зазначає, що на період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України.

Ухвалою суду від 10.05.2023 відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивачка зазначила, що надала в борг позивачу 6 000 доларів США. Підтвердила, що позивач частково погашав заборгованість шляхом перерахування коштів на рахунок її племінниці, а потім та передавала їй гроші. Так, 07.07.2021 було перераховано 3190 грн., 02.08.2021 3190 грн., 03.09.2021 3240 грн., 01.10.2021 3190 грн., у листопаді 2021 року 3349 грн. Після цього гроші від ОСОБА_2 вона не отримувала.

У судовому засіданні, яке відбулось 28.07.2023 відповідач заперечував проти позову. Зазначив, що під час воєнного стану передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України санкції не застосовуються. Зазначив, що частково погашав заборгованість. Сума погашення склала 600 доларів США та близько 8500 грн. Зазначив також, що у зв?язку із введеним воєнним станом його фінансове положення значно погіршилось, що унеможливило повернення боргу. Заявив клопотання про витребування у позивача оригіналу розписки для огляду та визначення своєї позиції по справі. Клопотання було задоволено судом, у зв?язку з чим оголошена перерва у судовому засіданні.

У судове засідання 10.08.2023 належним чином повідомлений відповідач не з?явився. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі суду не надав. Із наданим позивачкою оригіналом розписки не ознайомився. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 21.05.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики у формі розписки, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 6 000 доларів США та зобов?язується повернути цю суму до 31.05.2022. На зворотньому боці розписки міститяться записи (за повідомленням позивача зроблені власноручно нею про повернення коштів) наступного змісту:

«7 липня 2021 р. 3190

2 серпня 2021р. 3190

3 вересня 2021р. 3240

1 жовтня 2021р.- 3190

листопад 2021 3349

грудень 2021р.

січень 2022

лютий 2022» (а.с. 65).

Відповідно до розписки від 01.08.2022 ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 6 000 доларів США та зобов?язується повернути цю суму до 01.01.2023 (а.с. 6). За поясненнями позивачки, викладеними у позовній заяві та у судовому засіданні, складанням цієї розписки ОСОБА_2 у односторонньому порядку прийняв рішення і написав додаткову розписку, якою збільшив термін виконання зобов?язання за першою розпискою до 01.01.2023.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання.

Боржнк, який прострочив виконаннягрошовогозобов`язання на вимогу кредиторазобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а такожтри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановленийдоговором або законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для застосування.

Судом встановлено, що відповідач не виконав у повній мірі умови укладеного з позивачем договору позики від 21.05.2021 року, факт власноручного підписання якого та отримання спірної суми коштів відповідачем не спростовано.

Строк виконання відповідачем обов`язку щодо повернення боргу сплинув, проте кошти не були повернуті у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню несплачена сума боргу у валюті, визначеній договором.

Поивач у судовому засіданні підтвердила, а також на зворотньому боці розписки містяться записи про повернення ОСОБА_2 коштів. Так, суд встановив, що 07.07.2021 відповідач повернув позивачці 3190 грн., що становить за курсом НБУ на дату повернення (27,2497 грн. за долар США) 117,06 доларів США. 02.08.2021 відповідач повернув позивачці 3190 грн., що становить за курсом НБУ на дату повернення (26,8168 грн. за долар США) 118,95 доларів США. 03.09.2021 відповідач повернув позивачці 3240 грн., що становить за курсом НБУ на дату повернення (26,8928 грн. за долар США) 118,62 доларів США. 01.10.2021 відповідач повернув позивачці 3190 грн., що становить за курсом НБУ на дату повернення (26,6175 грн. за долар США) 119,85 доларів США. У листопаді 2021 року відповідач повернув позивачці 3349 грн., що становить за курсом НБУ на 01.11.2021 (26,2767 грн. за долар США) 127,45 доларів США. Тобто сумарно відповідачем повернуто боргу за розпискою в сумі 601,93 доларів США.

Відтак, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача різниця між переданою йому в позику сумою коштів та фактично повернутою - 5398,07 доларів США.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що він сплачував позивачці за позикою інші суми, аніж зазначено нею. Твердження відповідача щодо погіршення його фінансового становища внаслідок введення воєнного стану на території України не підтверджується доказами та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивачка також просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 172 долари США на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Наведеними вище нормами передбачено, що право на стягнення інфляційних збитків та трьої процентів річних виникає у позикодавця з часу прострочення виконання зобовязання. Також передбачено звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання за укладеним з позивачкою договором позики на період дії воєнного стану.

Зі змісту розписки від 21.05.2021 вбачається, що ОСОБА_2 зобов?язувався повернути кошти до 21.05.2022. Тобто з наступного дня 22.05.2022 відбулось прострочення виконання зобов?язання та виникло право на застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, станом на 22.05.2022 запроваджений в Україні воєнний стан тривав, на момент розгляду справи він не припинений. Тому підстави для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми відсутні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 5398,07 доларів США за договором позики. У задоволенні вимог про стягнення 3% річних в сумі 172 долари США слід відмовити.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв?язку із частковим, на 87% задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1908,95 грн., сплачений при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 5398,07 доларів США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити у зв?язку з необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1908,95 грн., сплачений при зверненні до суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 16.08.2023.

Суддя О.О.Ніколаєнко