Справа № 756/4725/22
Провадження № 2/756/968/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Косянчук Н.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод щодо здійснення права власності на квартиру,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_3 , в якій просить усунути перешкоди щодо здійснення позивачем - права власності на квартиру АДРЕСА_1 , отриману ОСОБА_1 у власність на підставі Договору довічного утримання (догляду) від 29.03.2017, шляхом зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод у тому числі щодо утримання майна в належному стані, потрапляння та знаходження позивача у зазначеній квартирі. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 березня 2017 року між набувачем - ОСОБА_1 та відчужувачем ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання (догляду) (далі - Договір), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець Аллою Миколаївною, реєстраційний № 237. Відповідно до умов п. 1 вказаного Договору, ОСОБА_3 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_1 зобов`язується забезпечити відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. Квартира, яка відчужується складається з двох житлових кімнат, загальною площею 51,4 кв.м, в т.ч. жилою площею 31,00 кв.м. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець Аллою Миколаївною 29.03.2017 накладено заборону щодо відчуження вказаної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний № 237. Відповідно до п. 14 Договору, істотними умовами цього Договору вважатимуться щомісячні платежі, первинний грошовий платіж та довічне право на проживання ОСОБА_4 у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі Відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Відчужувач несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання. Тобто, відповідно до п. 1 Договору вона отримала від ОСОБА_3 у власність зазначену квартиру та зобов`язалась забезпечити відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору. Відповідно до п.22 договору, сторони зобов`язані дотримуватися умов цього договору та вимог чинного законодавства України. Після отримання позивачем у власність квартири дія договору довічного утримання не закінчилась, договір продовжує діяти, а тому будь- які вимоги позивача до ОСОБА_3 , у т.ч. щодо вимог, пов`язаних з правом власності, не чинити позивачу перешкод щодо потрапляння у квартиру є одночасно вимогами до відповідача щодо виконання (визнання) останньою умов вказаного п. 1 договору. Між іншим зазначено, що у січні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, про наявність якого вона дізналася тільки після того, як було закінчене підготовче провадження по справі, а тому не мала процесуальної можливості звернутися з зустрічним позовом щодо захисту своїх майнових прав (володіння, користування, розпорядження) щодо квартири АДРЕСА_1 та на покладення судом обов`язків на ОСОБА_3 щодо належного виконання (не чинити перешкод) останньою Договору довічного утримання (догляду) від 29 березня 2017 року. 28.06.2021 ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою «Про захист порушених (оспорюваних) прав та цивільно-правового інтересу, усунення перешкод в виконанні Договору довічного утримання» до ОСОБА_3 , в якому просила суд усунути перешкоди в виконанні договору довічного утримання (догляду) від 29 березня 2017 року шляхом зобов`язання ОСОБА_5 належним чином виконувати умови Договору довічного утримання (догляду) від 29 березня 2017 року; не чинити ОСОБА_1 перешкод щодо потрапляння у спірну квартиру АДРЕСА_2 та виконання умов договору довічного утримання (догляду) від 29 березня 2017 року. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2021 у справі № 756/9819/21 її позовні вимоги до ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець Алли Миколаївни про усунення перешкод в виконанні договору довічного утримання задоволено. Постановою Київського апеляційного суду від 31.05.2022 рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12.11.2021 скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено, у зв`язку із неналежно обраним позивачем способом захисту. Крім того, щодо перешкод ОСОБА_3 в здійснені ОСОБА_6 права власності на квартиру позивач зазначила, що до кінця літа 2019 року вказаний Договір довічного утримання від 29.03.2017 виконувався сторонами належним чином, у т.ч. відповідач не чинила перешкод, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , як власника квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п.14 Договору довічного утримання від 29.03.2017 відповідач має довічне право на проживання у вказаній квартирі. Разом з правом проживання у квартирі відчужувач приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана за вказаним Договором надати комфортне проживання ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, що і робить шляхом оплати позивачем комунальних та інших послуг щодо вказаної квартири (це приблизно 3000,00 - 5000,00 грн. щомісячно). Відповідач ОСОБА_3 до кінця літа 2019 року впускала позивача у квартиру, як її власника. Після літа 2019 року і до цього часу відповідач штучно робила все можливе, щоб перешкоджати позивачу належним чином виконувати будь-які дії, що стосуються прав та обов`язків ОСОБА_1 , як власника квартири, не впускала ОСОБА_1 у вказану квартиру, встановила додаткові металеві двері, замінила замки у дверях вказаної квартири, тощо. У зв`язку з чим, ОСОБА_1 була вимушена викликати поліцію та звертатися з відповідними заявами до поліції. Приблизно з серпня 2019 року ОСОБА_3 заявила позивачу, що уклала «на вимогу ОСОБА_7 » Договір про догляд з сусідкою - ОСОБА_7 , що догляд від позивача ОСОБА_3 більше не потрібен, а потрібні тільки гроші. У зв`язку з чим ОСОБА_3 не може прийняти догляд від ОСОБА_1 . У подальшому, ОСОБА_3 категорично відмовилася впускати позивача у спірну квартиру, яка належить позивачу та в якій довічно мешкає ОСОБА_3 . При цьому, відповідач під час розгляду справи № 756/9819/21 та №756/1448/20 неодноразово заявляла суду, що не визнає права позивача ОСОБА_1 на квартиру. До звернення до суду ОСОБА_1 , як власник квартири, мала спроби зайти в квартиру, яка належить їй, де за умовами Договору довічного утримання (догляду) мешкає відповідач, у тому числі з метою «поновлення контактів та спілкування» з ОСОБА_3 , утримувати майно - вказану квартиру в належному стані, надання догляду за Договором, але все без результату.

У зв`язку з наведеним, позивач вважає, що її права та інтереси, як власника квартири АДРЕСА_1 , порушені відповідачем ОСОБА_3 та підлягають захисту у судовому порядку, а ОСОБА_3 протиправно чинить позивачу перешкоди щодо утримання майна - квартири, що належить їй на праві приватної власності.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 08.08.2022 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод щодо здійснення права власності на квартиру, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.10.2022 до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог, вважає їх надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. На обґрунтування заперечень, серед іншого зазначено, що позивач стверджує, що відповідач створює їй перешкоди в утриманні, знаходженні та потраплянні до квартири АДРЕСА_3 . Відтак, позивач має довести, що відповідач створює перешкоди внаслідок яких позивачка не може: утримувати квартиру в належному стані, сплачувати комунальні послуги, проводити ремонт, тощо; потрапити до квартири; коли позивач у квартирі відповідач її виштовхує, вчиняє дії щодо неї, внаслідок чого вона не може знаходитись в квартирі.Зі слів позивача, відповідач з червня 2019 року чинить перешкоди - поставила нові двері в тамбурі та не пускає до квартири. Насправді двері і замки в квартирі не змінювалися, в такому ж стані по сьогоднішній день. Відповідач звертає увагу, що у довідках поліції відсутня відмітка про те, що відповідач вчиняє неправомірні дії щодо позивача. При цьому, позивач не заперечує, що в період з червня 2019 року і по цей день вони спілкуються в телефонному режимі та обмінюються листами. Позивач ніколи не зверталась до неї з підстав створення їй перешкод у користуванні власністю, а саме - вхід, утримання, перебування та проживання у квартирі. До того ж, у період з червня 2019 року по квітень 2021 року позивач також не зверталася до інших органів щодо створення їй перешкод у користуванні власністю. Докази, що позивач, як власник не може зайти до квартири, суду не надано. До того ж, позивач, будучи власницею квартири АДРЕСА_3 не зазначає мету користування та володіння квартирою: фактичне проживання, ремонт, прибирання, інше, оскільки, згідно п.14 Договору довічного утримання, саме відповідач проживає та фактично утримує цю квартиру, здійснює фактичне її утримання та прибирання, несе повну відповідальність за її збереження, відтак, вимога позивачки про її бажання утримувати квартиру має вирішуватися шляхом внесення змін до Договору довічного утримання з нотаріальним посвідченням. Позивач категорично відмовилась за власні кошти, ремонтувати дзвінок до квартири, з кінця 2019 року і досі, дзвінок не працює. Цим скористалася позивач, коли на її виклики про створення їй перешкод у користуванні квартирою приїжджала поліція, а вона показувала, що їй не відчиняють двері, але чому ж вона не відчинила їх своїми ключами. Позивач має власні ключі від квартири, однак жодного разу ними не користувалась. Крім того, умовами Договору довічного утримання сторони не вирішували питання проживання позивачки в квартирі, вона ніколи в квартирі не проживала і таких намірів ніколи не виявляла. Позивач виявила бажання зайти до квартири лише після того, як розпочався розгляд справи №756/1448/20 про визнання недійсним договору довічного утримання.

28.11.2022 до суду від позивача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення на відзив на позовну заяву, в яких вона заперечує обставини, викладені ОСОБА_3 у відзиві, з підстав викладених у поясненнях.

06.03.2023 від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду касаційною інстанцією справи № 756/4725/22 про розірвання договору довічного утримання.

06.03.2023 на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.03.2023 у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод щодо здійснення права власності на квартиру, відмовлено.

Протокольною ухвалою суду від 20.04.2023 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

01.05.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Андрощук Ю.П. про долучення до матеріалів справи доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу.

05.05.2023 на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення по справі.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити та стягнути судові витрати.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, 21.11.2023 на адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у задоволенні якої, протокольною ухвалою суду було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши учасників судового процесу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 29.03.2017 між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_1 (набувач) було укладеного договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М., зареєстрований у реєстрі за №237.

Відповідно до умов договору довічного утримання, ОСОБА_3 передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого ОСОБА_1 зобов`язалася забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах цього Договору. ОСОБА_1 зобов`язалась довічно фінансово утримувати ОСОБА_3 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення її життєвих потреб. Сторони домовились, що грошове утримання складається з первинного одноразового платежу у розмірі 120 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. Сторони домовились, що щомісячне грошове утримання буде надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. Також, ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця разом з щомісячним грошовим утриманням або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_1 - послуги ЖЕК по утриманню будинку, плату за користування природним газом, теплопостачання, гаряче та холодне водопостачання до 4 куб.м. та електроенергію до 150 кВт.год, абонентську плата за телефон, радіоточку, за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплату домофона.

Відповідно до п. 14 договору довічного утримання, істотними умовами цього договору вважатимуться щомісячні платежі, первинний грошовий платіж та довічне право на проживання відчужувача ОСОБА_3 у вказаній квартирі. Разом з правом проживання в квартирі ОСОБА_3 приймає на себе обов`язок її зберігання та підтримання в належному стані. ОСОБА_3 несе повну відповідальність за шкоду, спричинену його діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності: договір довічного утримання № 237, виданий 29.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Так, судом встановлено, що у спірній квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є позивач по справі, проживає відповідач. Також встановлено, що між сторонами наявний спір щодо розірвання Договору довічного утримання, який станом на день розгляду даної справи перебуває у провадженні Верховного Суду.

Сторона позивача обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що відповідач чинить перешкоди позивачу в утриманні, потраплянні у належну їй квартиру АДРЕСА_1 , встановила додаткові металеві двері, замінила замки у дверях вказаної квартири, тощо.

Однак, відповіді Оболонського УП ГУНП в м. Києві, за результатами розгляду неодноразових заяв ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не впускає заявницю до квартири АДРЕСА_1 , про не встановлення ознак кримінального правопорушення, не містять будь-яких відомостей про предмет доказування, тобто, обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду даної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, а тому судом до уваги не беруться.

Сторона відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимоги посилається, серед іншого, що умовами договору довічного утримання на відповідача покладено обов`язок зберігання та підтримання в належному стані квартири. ОСОБА_3 несе повну відповідальність за шкоду, спричинену її діями третім особам в процесі використання квартири для свого проживання, наміру утримувати, заходити до квартири, позивач не виявляла.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, Верховним Судом у постанові від 28.01.2021 у справі № 910/17743/18.

Так, судом встановлено, що відповідач заперечує факт перешкоджання позивачу в утриманні та потраплянні до квартири, при цьому позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду докази в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, а саме, що ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачу в утриманні квартири, не впускає її до квартири .

Суд констатує, що наявність спору між сторонами про розірвання Договору довічного утримання не свідчить про перешкоджання позивачу в утриманні та потраплянні до квартири.

Доводи сторони позивача про те, що перебування у квартирі допоможе «поновити контакти та спілкування» з ОСОБА_3 утримувати вказану квартиру в належному стані, надання догляду за Договором, не може бути підставою для задоволення позову, так як зазначена обставина не ґрунтується на порушенні права позивача, а ґрунтується на бажанні відновити дружні стосунки з відповідачем та виконувати договір довічного утримання.

Твердження сторони позивача про наявність додаткових металевих дверей у спірній квартирі, як на перешкоду у доступі до квартири, суд не приймає до уваги, так як без надання відповідних доказів визнати доведеною вказану обставину суд не має можливості.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду.

За таких обставин, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог та порушення відповідачем прав позивача, суд вважає позовні вимоги є не обґрунтованими та не доведеними належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 2-5, 12-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод щодо здійснення права власності на квартиру - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 );

2. Відповідач - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Дата складення повного рішення - 04.12.2023.

Суддя М.М. Ткач