Ухвала

14 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2601/7174/12

провадження № 61-11154ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року

та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі за заявою Державної іпотечної установи про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

(далі - ПАТ «КБ Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

від 09 жовтня 2006 року у розмірі 692 681,68 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України в перерахунку до гривні складає 5 518 477,56 грн.

Голосіївський районний суд міста Києва заочним рішенням від 09 серпня 2021 року позов ПАТ «КБ «Надра» задовольнив. Стягнув солідарно

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» 5 521 696,56 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

Апеляційний суд міста Києва своєю ухвалою від 05 вересня 2013 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнив частково. Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 серпня 2012 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ПАТ «КБ «Надра» задовольнив частково. Стягнув солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором

від 09 жовтня 2006 року в сумі 471 511,90 доларів США, що в еквіваленті становить 3 767 332,90 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

У липні 2020 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із заявою про заміну сторони стягувача ПАТ «КБ «Надра».

Голосіївський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 20 липня

2020 року заяву Державної іпотечної установи про заміну сторони її правонаступником задовольнив. Замінив стягувача ПАТ «КБ «Надра» на Державну іпотечну установу, як правонаступника за правом грошової вимоги до боржників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

У липні 2021 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 05 вересня 2013 року.

Голосіївський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 09 вересня

2022 року у задоволенні заяви Держаної іпотечної установи про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовив.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Державна іпотечна установа оскаржила її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 14 червня 2023 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишив без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року залишив без змін.

19 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної іпотечної установи на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити рішення про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною першою статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Оскарження ухвал суду першої інстанції про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання після їх перегляду в апеляційному суді (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України), у наведеній вище статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Як визначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 18 листопада 2010 року

у справі «Мушта проти України», право на доступ до суду не є абсолютним

і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг на рішення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, закон надає Верховному Суду право використовувати процесуальні фільтри, закріплені у статті 389 ЦПК України, що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями статті 129 Конституції України, завданнями і принципами цивільного судочинства.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних «фільтрів» не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних «фільтрів» допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадженняза касаційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року слід відмовити.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 337/5253/13-ц (провадження № 61-10084сво18).

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390

та 392 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частиною другої статті 394, статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за заявою Державної іпотечної установи про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва

від 09 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 червня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук