У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 384/381/23

№пр. 2-з/384/12/2023

21 серпня 2023 року смт. Вільшанка

Суддя Вільшанського

районного суду

Кіровоградської області Сорокіна О.О.

розглянувши заяву адвоката Пудлінської Лариси Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про заходи забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Пудлінської Лариси Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення пені та відсотків за користування (збереження) майна без достатньої правової підстави,

в с т а н о в и в:

Адвокат Пудлінська Лариса Іванівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені та відсотків за користування (збереження) майна без достатньої правової підстави.

18 серпня 2023 року від представника позивача надійшла заява про заходи забезпечення позову, в якій зазначається, що рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року по цивільній справі №384/423/16-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 101 887 грн. 00 коп. Дотепер дане судове рішення ОСОБА_2 не виконано та жодних коштів на користь позивача не сплачено. Вважає, що зобов`язання відповідача перед позивачем є її борговими зобов`язання перед ОСОБА_1 , адже з моменту набрання чинності судовим рішенням відповідач на власний розсуд користується грошовими коштами позивача. Вказує, що загальна сума пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань перед позивачем складає 174 719 грн. 22 коп., з розрахунку 2% облікової ставки НБУ за кожен день прострочення плати боргу. Представник позивача зазначає, що звернення до суду відповідачки ОСОБА_2 з клопотанням про відкладення розгляду справи на іншу дату сприймається як затягування розгляду справи, можливо, з метою здійснення відчуження належного їй на праві власності майна, що може унеможливити виконання судового рішення в разі задоволення судом заявлених позовних вимог. У зв`язку з наведеним, просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, належне на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 .

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи адвокат Пудлінська Лариса Іванівна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення пені та відсотків за користування (збереження) майна без достатньої правової підстави, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 174 719 грн. 22 коп. за несвоєчасне виконання рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 17 жовтня 2016 року та 87 369 грн. 94 коп. в якості проценту за користування грошовими коштами без належних для цього правових підстав.

Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 , представник позивача мала на меті забезпечити позов з метою охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 (провадження №12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Із змісту заяви вбачається, що представник позивача в якості забезпечення позову просить накласти арешт на все нерухоме майно відповідача.

Поряд з цим, у заяві не конкретизовано, на яке саме майно слід накласти арешт, не надано доказів щодо наявності нерухомого майна у власності ОСОБА_2 та не зазначена його вартість, що позбавляє суд можливості оцінити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, у мотивувальній частині заяви зазначено, що у сторони позивача відсутня інформація про те, яке саме нерухоме майно натепер є у власності відповідача, тоді як достеменно відомо, що відповідач має у своїй власності певне майно.

Отже, представником позивача не надано належних доказів того, що ОСОБА_2 на праві власності належить будь-яке майно, як рухоме, так і нерухоме, хоча арешт майна може бути застосований судом лише щодо конкретного майна. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачем від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість та співмірність вимог представника позивача щодо забезпечення позову з обсягом позовних вимог, а також наведені обставини для вжиття заходів забезпечення позову, вважаю, що представником позивача не надано достатніх доказів щодо наявності нерухомого майна у власності ОСОБА_2 та не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у зв`язку з чим заява про вжиття заходів забезпечення позову не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-157, 249, 260 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Пудлінської Лариси Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все нерухоме майно, належне на праві приватної власності ОСОБА_2 , у справі за позовом адвоката Пудлінської Лариси Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення пені та відсотків за користування (збереження) майна без достатньої правової підстави.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вільшанський районний суд Кіровоградської області.

Суддя О.О. Сорокіна