провадження № 22-ц/824/9222/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Верховинна, 41», адвоката Вербицького Ярослава Володимировича про визнання недійсними угод про надання правової допомоги та зобов`язання повернути грошові кошти, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсною угоду №1 від 01 серпня 2020 року та №3 від 15 лютого 2021 року до договору М601/08-20/4 від 01 серпня 2020 року про надання правової допомоги між ОСББ «Верховинна, 41» з одного боку та Вербицьким Я.В. ; зобов`язати Вербицького Я.В. повернути ОСББ «Верховинна, 41» 15 000 грн., що він одержав на виконання цих правочинів.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 року закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що судом зроблено помилковий висновок, який покладений в основу незаконної ухвали, про те, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 - мешканцем будинку, у якому створено ОСББ, який має право брати участь у його діяльності, та учасником ОСББ «Верховинна, 41». Насправді, позивач не є мешканцем будинку, у якому створене ОСББ, бо мешкає не в Києві, про що зазначено при поданні позову; позивач не є учасником створеного ОСББ, бо за законом не існує такого поняття як учасник ОСББ; позивач не має права брати участь у діяльності ОСББ через те, що Законами України такого права не передбачено. Місцевим судом неправильно застосовані норми матеріального права - ним застосований закон (ст. 30 ГПК України), який не підлягає застосуванню, та не застосований закон (ст. 19 ЦПК України), який підлягав застосуванню. Так, правова позиція Великої Палати Верховного Суду висловлена у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17, які розглядалися за правилами адміністративного судочинства, і позиція по яких, на думку суду, підлягає до застосування у цій справі, не мають тотожний зі справою №759/14792/21 за позовом ОСОБА_1 предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, має інші фактичні обставини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління, до яких, як виконавчий орган, відноситься правління. Таким чином, виконання правлінням, як органом управління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, дій з метою реалізації прав та обов`язків віднесених за Законом до послуг з управління будинком породжують права та обов`язки між співвласниками багатоквартирних будинків і виконавцем таких послуг. Оскаржувані позивачем правочини (додаткові угоди до договорів) за своїм змістом є договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, оскільки визначені договором обов`язки адвоката, як сторони договору, за умовами договору є частиною компетенції органів управління ОСББ, які прямо визначені його обов`язками абзацом восьмим частини першої статті 18 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» - у випадках, передбачених законодавством, статутом об`єднання, представляти інтереси співвласників відповідно до наданих повноважень у відносинах з третіми особами та його правами згідно з абзацом десятим частини першої статті 16 цього Закону, а саме захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, та статутом, тому спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства та зазначив, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, тому спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, відтак, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства. Суд першої інстанції послався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував про те, що він звернувся до суду з позовом за захистом прав, порушених через протиправне марнотратне вилучення (перерахування) з розрахункового рахунку ОСББ «Верховинна, 41» 15 000 гривень на виконання вчинених його головою правління Мінзаком О.П., як представником однієї сторони, та адвокатом Вербицьким Я.В., як другою стороною, спірних додаткових угод №1 від 01 серпня 2020 року та №3 від 15 лютого 2021 року до договору Ne01/08-20/4 від 01 серпня 2020 року про надання правової допомоги, згідно з якими предметом цих спірних правочинів були без підстав визначені додатковим обсягом раніше замовлені та отримані за оплатними договорами послуги, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам позивача, як співвласника багатоквартирного будинку і як заінтересованої особи та довірителя у розумінні Закону, через суттєве відповідно на цю суму зменшення фінансування витрат за іншими статтями видатків затвердженого Загальними зборами ОСББ кошторису, а також шкоду спільному майну будинку у зв`язку з його неналежним утриманням і через не фінансування вчасного обслуговування, і це потягло зменшення якості житлових послуг для позивача та членів моєї родини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини виникли між позивачем, як мешканцем будинку, у якому створене ОСББ, який має право брати участь у його діяльності та учасником ОСББ «Верховинна, 41» та не обґрунтовано послався на висновки, викладені у постановах від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17.

Так, правова позиція Великої Палати Верховного Суду висловлена у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №813/6286/15 та у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17, які розглядалися за правилами адміністративного судочинства, і позиція по яких, на думку суду, підлягає до застосування у цій справі, не мають тотожний зі справою №759/14792/21 предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, має інші встановлені судом фактичні обставини та ці справи не мають однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Предметом спору у справі №813/6286/15, на яку послався суд, є об`єкт спірних публічно-правових відносин, а не господарських, зміст позовних вимог у справі стосується оскарження дій суб`єкту владних повноважень, а саме: ПАТ «Європейський газовий банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом у якому просило визнати протиправними дії Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстрацій-ного запису про припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Товари для Львівщини» та скасувати внесений Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційний запис.

Предметом спору у справі № 462/2646/17 теж є об`єкт спірних публічно-правових відносин, а не господарських, зміст позовних вимог у справі стосується визнання протиправною та скасування державної реєстрації, здійсненої державним реєстратором державної реєстрації Львівської міської ради Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «На Війтівській».

Відтак, посилання суду першої інстанції на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема у справах № 462/2646/17, № 813/6286/15, та висновок про можливість розгляду спору у цій справі господарським судом з огляду на характер спірних правовідносин, є помилковими, тому що спірні правовідносини у вказаних справах стосувались порядку створення, реєстрації, діяльності і ліквідації об`єднань, організацій.

Натомість, спір у справі, що переглядається, стосується реалізації житлових прав позивача, який оплачуючи послуги ОСББ, вважає, що останнє здійснює їх неефективне використання, через що порушуються його права, що виразилось в недоотримані послуг на суму, що була витрачена за оспорюваними угодами.

Близькі за змістом висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19, де враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спір у справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном, як співвласника багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції помилково вважав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства .

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2023 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.