РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2023 року смт Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді - Масло С.П., за участю секретаря судового засідання Чміль Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Близнюки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 38639,62 грн. для відновлення автомобіля; 2) стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

В обґрунтування позову вказав, 08.03.2023 року ОСОБА_3 , його зять, залишив автомобіль Volkswagen Tiguan ДНЗ НОМЕР_1 біля автомобіля ОСОБА_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_1 . Близько 17-40 год. гр. ОСОБА_5 з телефонного дзвінка та розмови з ОСОБА_4 дізналася, що вказаний автомобіль стоїть біля двору ОСОБА_4 в забрудненому вигляді. Коли підійшла ОСОБА_5 до двору ОСОБА_4 , то до автомобіля також підійшов ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 . Між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_5 намагалася дізнатися чому забруднили автомобіль їх родини. В свою чергу ОСОБА_2 повідомив, що автомобіль знаходиться на території його домоволодіння та заважає. Після цього позивач підійшов до автомобіля і забрав його.

На наступний день після того як позивачем було вимито автомобіль від бруду, то виявилося, що автомобіль має механічні пошкодження у виді подряпин на капоті автомобіля, на правій фарі та бампері.

В зв`язку з цим позивачем було написано відповідну заяву до відділу поліції.

Але 24.03.2023 року на його звернення до поліції з цього приводу отримано листа, яким визначено, що поспілкуватися з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не представилось можливим, так як останні на телефонні дзвінки не відповідають, на неодноразові намагання застати їх за місцем мешкання були марними, так як з будинку не виходять, цим самим ігнорують зустріч з дільничним офіцером поліції.

Також повідомлено, що при першій вдалій нагоді поспілкуватися та зустрічі з ОСОБА_2 будуть прийняті заходи по притягненню до відповідальності згідно чинного законодавства.

Позивач вважає, що лист, який він отримав з поліції про проведену ними роботу має рекомендацією звернутися до суду з питання відшкодування матеріальних збитків

Так, правоохоронними органами не було порушено кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.194 КК України, оскільки суспільно небезпечні наслідки як ознака об`єктивної сторони злочину полягають у спричиненні знищенням чи пошкодженням чужого майна шкоди у великих розмірах (кримінальне правопорушення, що вчинене однією особою чи групою осіб на суму, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення кримінального правопорушення). Так як у 2023 р. неоподаткований мінімум становить 1342,00 грн., то кваліфікувати дії ОСОБА_2 як кримінальне правопорушення неможливо.

Після цих подій відповідач з позивачем не спілкується, добровільно відшкодовувати шкоду не бажає.

Позивач вважає, що вищевказаними діями з боку ОСОБА_2 йому було причинено матеріальну шкоду, тому вимушений звернутися до суду з цього питання.

Згідно до звіту № 56/2023 про оцінку автомобіля Volkswagen Tiguan держ. номер НОМЕР_1 від 06.09.2022 року, складений ОСОБА_7 , кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №614 від 01.11.2003 року, виданий Українським центром після аварійного захисту «Експерт- сервіс», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження, станом на 08 березня 2023 р., без урахування величини втрати товарної вартості складає: 27551,27 грн. ( двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят одну грн. 27 коп.).

Ремонтною калькуляцією, що вказана в у висновку № 52/2022 про оцінку автомобіля, визначено обсяг ремонтних робіт та вартість запасних частин до автомобіля, які підлягають відновленню. Отже загальна сума на ремонт автомобіля є 38639,62 грн. ( тридцять вісім тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 62 коп.).

Позивач зазначив, що йому завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, та в порушенні стосунків з оточуючими його людьми. Це пов`язано з тим, що позивач та його родина значний проміжок часу не могли користуватися автомобілем, було порушено звичайний спосіб життя, що приносило великий дискомфорт для сім`ї. Це сталося з боку родичів, ще й до того , не в перший раз. (минулий раз аналогічне пошкодження автомобіля було в серпні 2022 року).

Суму компенсації за моральну шкоду позивач оцінює у 30 000 (тридцять тисяч) грн.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю. Так, відповідач зазначив, що позивачем не доведено спричинення шкоди саме відповідачем та причинно-наслідкового зв`язку. Позов ґрунтується виклично на припущеннях позивача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явився, представник надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст.22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідача належних та допустимих доказів, тобто таких, що містять інформацію щодо предмета доказування, таких що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не надано.

Наявний в матеріалах справи лист СПД №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області №582/119-70/01/20-2023 від 24.02.2023 лише підтверджує факт звернення позивача до органів поліції. Проте, сам по собі вказаний лист не може вважатися доказом, в розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки поза розумним сумнівом не підтверджують а ні неправомірної поведінки саме відповідача, а ні його вини, а ні причинного зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою. До суду не надано результатів звернення позивача до органів поліції, з яких можливо було б встановити винну особу у завданні матеріальної шкоди позивачу чи навіть сам факт спричинення такої шкоди.

Витрати понесені позивачем на ремонт автомобіля розміром 38639,62 гривень, що підтверджуються Звітом №56/2023 від 26.03.2023, ремонтною калькуляцією 56/2023, аркушом перевірки даних 56/2023, не можуть бути покладені на відповідача без доведення його вини у заподіянні вказаної матеріальної шкоди.

За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд встановив наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України).

За приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Враховуючи, що позивачем не доведено обставин спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями саме відповідача, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від завдання позивачу неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди, наявність причинного зв`язку між завданням моральної шкоди та діями відповідача, позов в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій та моральної шкоди суд відмовляє в повному обсязі.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Згідно ст.. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником відповідача для вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу з позивача до суду надано: Договір про надання правової допомоги від 13.06.2023, додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 06.06.2023, довідку-квитанцію від 18.07.2023, в якій є посилання на договір про надання правової допомоги від 06.06.2023, ордер, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги від 13.06.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Так, суд зазначає, повноваження представника по цій справі підтверджуються ордером виписаним на підставі договору про надання правової допомоги від 13.06.2023 та самим Договором про надання правової допомоги від 13.06.2023.

Проте, доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті саме за договором від 13.06.2023. суду надано не було.

Наявні в матеріалах справи додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 06.06.2023 та довідка-квитанція від 18.07.2023, в якій є посилання на договір про надання правової допомоги від 06.06.2023, не підтверджують надані послуги і виконанні роботи, їх вартість саме за договором від 13.06.2023, тобто вони стосуються іншого договору про надання правової допомоги, який не долучений до матеріалів справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу з позивача.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 78, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті неправомірних дій та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення або в порядку ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасника справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2023.

позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя С.П. Масло