Номер провадження: 22-ц/813/6717/23
Справа № 522/3047/23
Головуючий у першій інстанції Шестакова Я. В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Коновалова В.А.,Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Трофименко О.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Шестакової Я.В., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Представник позивача адвокат Яценко Ю.В. в лютому 2023 року звернулася з позовом про розірвання шлюбу до ОСОБА_1 , зазначивши, що сторони шлюб зареєстрували 21.12.2002 року.

В обґрунтування позову посилається на те, що між сторонами спільне проживання та збереження шлюбу неможливе через втрату почуття любові, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини фактично припинені, позивач з відповідачем тривалий час проживають окремо, можливості зберегти сім`ю немає. Від шлюбу мають дітей.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.12.2002 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1690.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають намір зберігати шлюб. На підставі вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням відповідачка звернулась до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою , відповідно до якої просила скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, а також надати строк на примирення подружжя протягом 6 (шести) місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначила, що суд першої інстанції не встановив всі обставини по справі, а саме час коли сторони перестали проживати однією сім?єю, судом належним чином не вивчена ситуація, не з?ясовані дійсні відносини між подружжям у рішенні має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім?ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Вважала, що судове рішення не відповідає процесуальним вимогам, у рішенні відсутнє обґрунтування кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вказує на те, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Щодо причин для розірвання шлюбу зазначала, що позивач вчинив подружню зраду, деякий час мав відносини з іншою жінкою, яка йому нав?язує лінію поводження, позивач не приймає самостійних рішень і за вказівкою на протязі останніх місяців готувався до розлучення, знімаючи спільні сумісні кошти з банківського рахунку, забравши всі грошові кошти з сейфу. Позивач у позові зазначає, що ми припинили шлюбні стосунки у квітні 2022 року, зазначене не відповідає дійсності та спростовується перепискою в месенджері, де вбачається як він вказує на свої почуття до мене у серпні 2022 року. Я готова простити зраду та вважаю, що за допомогою психолога - ми зможемо зберегти

сім?ю. А тому прийняття судом рішення про розірвання шлюбу є передчасним. В матеріалах справи відсутні докази того, що сторони перестали проживати однією сім?єю, що сторони перестали вести спільне господарство, що є підстави для розірвання шлюбу. Вважала, що позовна заява, яка подана представником позивача не відповідає вимогам ЦПК України, а адвокат ймовірно діє за вказівкою іншої жінки, навіть не за проханням позивача. На її думку, враховуючи вимоги закону сімейне законодавство не передбачає можливості розірвання шлюбу представником одного з подружжя. згідно з п.п. 1, 5 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред?явлений одним із подружжя. Опікун має право пред?явити позов про розірвання шлюбу, якщо цього вимагають інтереси того з подружжя, хто визнаний недієздатним. Вважала, що позов про розірвання шлюбу подається безпосередньо чоловіком або дружиною, а не їх представниками. Виключення передбачено лише для осіб, які визнані недієздатними. Право на подачу позову про розірвання шлюбу є особистим правом подружжя та не підлягає передорученню. Таким чином, подання позову, а також його задоволення при розгляді позовних вимог про розірвання шлюбу є такою, що суперечить діючому законодавству. Щодо строку припинення шлюбних стосунків зазначала , що судове рішення не відповідає вимогам Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» ст. 215 ЦПК України (в поточній редакції 265 ЦПК України). Щодо строку на примирення зазначала, що суд безпідставно не прийняв заходи для збереження сім?ї, не надав строк для примирення подружжя, не врахував наявність малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважала, що до вирішення справи суд підійшов вкрай формально, що є недопустимим.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання апелянт не з`явилась, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача та позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 виданого 11.02.2023 року (повторно) Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 21.12.2002 року було зареєстровано шлюб, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис № 1690, після реєстрації шлюбу прізвище дружини не змінювалося.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася дитина ОСОБА_5 про що Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 11.02.2023 року (повторно) видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 605.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася дитина ОСОБА_6 про що Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 18.02.2010 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 102.

Частиною 3 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини.

Згідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.12.2002 року.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають намір зберігати шлюб.

Судова колегія виходячи з вищевикладеного, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, вважає, що суд першої інстанції прийшов вірного висновку, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне сімейне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки це суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги викладені на припущеннях відповідачки, що не обґрунтовується належними доказами у справі.

Відповідач не зверталась до суду в порядку ст. 84 ЦПК України про витребування доказів для підтвердження належними та допустимими доказами своїх заперечень проти позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В судовому засіданні позивач заперечив проти надання строку на примирення подружжя так як він бажає створити нову родину. Судова клегія враховує, що з моменту винесення оскаржуваного рішення минуло 3 місяці і відповідно до пояснень позивача відповідачка жодних дій стосовно примирення крім подачі апеляційної скарги не вчиняла. Виходячи з положень ст.56 СК України, враховуючи пояснення позивача, заяву відповідачки(а.с.34) судова колегія відхиляє клопотання відповідачки про надання строку на примирення подружжя.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо формального відношення до розгляду судом першої інстанції справи не є слушними , так як відповідачка сама звернулась з заявою до суду про слухання справи без її участі , позовні вимоги визнає, просила не надавати строк на примирення, заперечувала щодо дати припинення шлюбних відносин. (а.с.34).

Доводи апелянта щодо строку припинення шлюбних відносин не є слушними та обгрунтованими матеріалами справи. Відповідач не зверталась до суду в порядку ст. 84 ЦПК України про витребування доказів для підтвердження належними та допустимими доказами своїх заперечень проти позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, викладені на припущеннях, так як належними допустимими доказами не спростовані.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2023 залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко