ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 683/3230/21

Провадження № 22-ц/4820/635/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю сторін, представника апелянтки,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на частку майна, що є спільною сумісною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області в складі Цішковського В.А. від 14 грудня 2022 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом до відповідача, вказувала, що у період з 05.06.1994 року по 15.01.2020 року вона проживала разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. У цей період вони разом вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки сільськогосподарського призначення, садили пшеницю, ячмінь, яку збирали та використовували для особистого підсобного господарства (тримали бики, коні, корови, свині, домашню птицю). Молоко від корів здавали заготовачам, а гроші йшли до спільного бюджету.

Відповідно до паспортів великої рогатої худоби LD №745136 від 12.06.2015 року, №745135 від 12.06.2015 року, №745141 від 12.06.2015 року, №745142 від 12.06.2015 року, №745143 від 12.06.2015 року, №745144 від 12.06.2015 року ОСОБА_1 у період спільного проживання сторін була власником корів за ідентифікаційними номерами НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; НОМЕР_5 ; НОМЕР_6 .

17.08.2005 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ХМ № 031252 на право власності на земельну ділянку площею 3,65 га, яка розташована на території Ладигівської сільської ради Хмельницької області.

Крім того, 30.07.2018 року на підставі договору купівлі-продажу сторонами придбано земельну ділянку з кадастровим номером :03:018:0207 площею 3,0558 га, розташовану на території Ладигівської сільської ради Хмельницької області, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Зазначені земельні ділянки сторони самостійно обробляли і збирали урожай, який використовували для власного господарства. Для цього сторони придбали сільськогосподарську техніку: трактор «Беларус-82» 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 , вартістю 300000 грн.; комбайн СК-5М, номерний знак НОМЕР_8 16 000 грн; причеп тракторний, номерний знак НОМЕР_9 5 000 грн.; причеп тракторний, номерний знак НОМЕР_10 5 000 грн.; пристрій для тюкування сіна 80000 грн.; культиватори - 2 од. - по 12 000 грн. кожний; дискові борони 4500 грн.; сівалку зернову 8 000 грн.; гнойорозкидач 40000 грн.; плуг 8000 грн.; грабарка для сіна 5000 грн.; КПІ - трав`яний комбайн 3500 грн.

У період спільного проживання ОСОБА_1 мала свій заробіток, оскільки працювала у дослідному господарстві «Ладиги», згодом працювала дояркою в КСП «Ладиги» Старокостянтинівського району Хмельницької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в сторін народився син ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

06.12.1996 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав стару хату по АДРЕСА_2 .

09.06.2004 року ОСОБА_2 за договором дарування отримав у власність жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Ладигівської сільської ради №5 від 10.06.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_3 під літню кухню, а веранду - під хлів, з правом об`єднання двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 в одне будинковолодіння та присвоєння єдиної поштової адреси АДРЕСА_2 .

Домоволодіння по АДРЕСА_2 знесено та побудовано на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №167 від 10.04.2009 року житловий будинок, два ганки, баню, хлів. 28.04.2012 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_11 , виданого виконкомом Ладигівської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 . Крім цього, біля будинку сторони побудували хлів та баню. Ще до 2019 року сторони разом продовжували виконувати там ремонтні роботи.

З цих підстав просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2004 року по 15.01.2020 року як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ( з врахуванням введення інституту спільного проживання осіб як чоловіка і жінки Цивільним кодексом України з 01 січня 2004 року). Також просила визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна із ОСОБА_2 право власності на частину майна: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю 500000 грн., трактор «Беларус-82» 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 300000 грн.; комбайн СК - 5М, номерний знак НОМЕР_8 16 000 грн; причеп тракторний, номерний знак НОМЕР_9 5 000 грн.; причеп тракторний, номерний знак НОМЕР_10 5 000 грн.; пристрій для тюкування сіна 80000 грн.; культиватори - 2 шт. - по 12 000 грн. кожний; дискові борони 4 500 грн.; сівалку зернову 8 000 грн.; гнойорозкидач 40000 грн.; плуг 8 000 грн.; грабарка для сіна 5 000 грн.; КПІ - трав`яний комбайн 3 500 грн., дві телиці дорослі по 15000 грн., земельна ділянка площею 3, 0558 га, кадастровий номер :03:018:0207, що знаходиться на території Староостропільської громади Хмельницького району Хмельницької оласті 80000 грн., всього на загальну суму 554500 грн.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2021 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 3,0558 га, кадастровий номер :03:018:0207, вартістю 80 000 грн., що належить відповідачу ОСОБА_2 та знаходиться на території Староостропільської громади Хмельницького району Хмельницької області.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 .

Рішенням Старокостянтинівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/2 частку майна, що є спільною сумісної власністю, - відмовлено.

Скасовано арешт на земельну ділянку площею 3,0558 га, кадастровий номер :03:018:0207, вартістю 80000 грн., що належить відповідачу ОСОБА_2 та знаходиться на території Староостропільської громади Хмельницького району Хмельницької області, накладеного ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2021 року, а також скасовано арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , накладеного ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2021 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. На її думку, суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим доказам і дійшов помилкового висновку про недоведеність факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Судом не взято до уваги акт-характеристику від 01.11.2021 року, складену старостою Ладигівського старостинського округу №2 Староостропільської сільської ради, в якій зазначено, що сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, разом будували домоволодіння по АДРЕСА_4 , мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. Не взято до уваги зміст постанови Старокостянтинівського міськрайонного суду від 10.02.2020 року у справі №683/140/20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, відповідно до якої ОСОБА_2 15.01.2020 року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , що підтверджує факт їх спільного проживання станом на 15.01.2020 року. У досліджених судом письмових поясненнях ОСОБА_2 наданих ним у зазначеній справі про адміністративне правопорушення, той особисто підтвердив, що станом на 15.01.2020 року він більше двадцяти років проживає із ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу.

Не враховано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , батьками якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ці докази цілком узгоджуються між собою - акт-характеристика від 06.11.2021 року, який відхилено судом як такий, що суперечить іншим доказам у справі, навпаки, підтверджується іншими наведеними доказами у справі, зокрема, свідоцтвом про народження у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сина та фактом реєстрації цієї дитини за місцем проживання батька.

Суд також неналежно оцінив договори купівлі-продажу житлового будинку, земельної ділянки, помилково зазначивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сторонами цих договорів, тоді як ОСОБА_1 виступала лише представником продавців за дорученням. Суд, вказуючи належність на купівлю цього майна особисто ОСОБА_2 , не вказав джерела його доходів, тоді як вона документально підтвердила походження цих грошових коштів на придбання будинку від здачі молока корів, які вони утримували та доглядали разом. Судом також не зазначено джерело походження коштів, витрачених ОСОБА_2 на будівництво вказаного будинку.

Суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом із 1998 року по 2020 рік у с. Ладиги Хмельницького району, про їх спільний побут, ведення домашнього господарства, зокрема, що вони обробляли разом землю, купували техніку, тримали корови. При цьому помилково врахував суперечливі показання свідка відповідача ОСОБА_7 про нібито стосунки з відповідачем з 2014 року, хоча для оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки з рідним братом ОСОБА_8 відповідач залучив як представницю продавця саме позивачку, а не її як нібито близьку особу.

У відзиві ОСОБА_2 просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скрагу відхилити як безпідставну. Вказує, що позивачка не надала достатньо доказів на підтвердження факту спільного з ним проживання як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також не надано даказів спільного придбання ними майна. У сторін були стосунки як чоловіка та жінки, вони мають спільного сина, продовжували певний період часу зустрічатися, але постійно не проживали, оскільки в неї було 3 дітей від першого шлюбу, з якими вона жила. Він проживав у батьківському будинку. У 1996 році він особисто за свої кошти придбав житловий будинок по АДРЕСА_2 , а в 2004 році - за договором дарування набув право власності на будинок по АДРЕСА_3 , які об`єднав у одне господарство та проживав у ньому.

У нього з позивачкою не було спільних коштів, спільного сімейного бюджету, що підтвердили свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Суд дослідив усі докази і дав їм належну оцінку.

В засіданні апеляційного суду позивачка та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Відповідач просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 з 28.01.1998 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , батьком якого за заявою відповідача записано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_12 від 28.01.1998 року.

Відповідно до акту-характеристики від 06.11.2021 року, складеного старостою старостою Ладигівського старосинського округу № 2 Староостропільської сільської ради Бачук О., згідно з яким ОСОБА_1 проживала з 05.06.1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом будували домоволодіння по АДРЕСА_5 ), мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. У них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлені факти посвідчено підписами сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Син сторін ОСОБА_3 28.01.1998 року зареєстрований за місцем реєстрації батька ОСОБА_2 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №282756603 від 03.11.2021 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:018:0207 площею 3,0558 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ладигівської сільської ради Хмельницької області, на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О.

Згідно цього договору купівлі-продажу від 30.07.2018 року продавцем виступав ОСОБА_8 (рідний брат відповідача), від імені якого діяла як представник продавця ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої 22.11.2017 року нотаріусом нотаріального округу міста Сургут ХантиМансийського округу Югри Тюменської області Капраловою С.Д.

06.12.1996 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу придбав житловий будинок АДРЕСА_2 . Продавцем будинку за цим договором купівлі-продажу виступала ОСОБА_11 , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої Ладигівською сільською радою, діяла ОСОБА_1 . Договір підписаний ОСОБА_1 як представницею продавця та ОСОБА_2 як покупцем, та посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного округу Шовтенко Н.П., реєстровий номер 1766.

09.06.2004 року ОСОБА_2 за договором дарування отримав у власність жилий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 . Від імені дарувателя ОСОБА_10 діяла на підставі довіреності ОСОБА_1 . Договір підписаний ОСОБА_1 від імені дарувателя та ОСОБА_2 як обдарованим та посвідчений Голуб О.Є. приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного округу, зареєстровано в реєстрі за № 1492.

Рішенням виконкому Ладигівської сільської ради №5 від 10.06.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на переобладнання житлового будинку по АДРЕСА_3 під літню кухню, а веранду під хлів з правом об`єднання двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 в одне будинковолодіння та присвоєння єдиної поштової адреси АДРЕСА_2 .

Домоволодіння по АДРЕСА_2 знесено та на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №167 від 10.04.2009 року побудовано новий житловий будинок, два ганки, баню, хлів.

28.04.2012 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_11 , виданого виконкомом Ладигівської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Згідно постанови Старокостянтинівського районного суду від 10.02.2020 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за те, що 15.01.2020 року він вчинив домашнє насильство відносно співмешканки ОСОБА_1 .

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала достатньо доказів на підтвердження факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та спільного придбання сторонами майна, а відтак відсутні підстави для визнання майна, яке знаходиться у власності відповідача, спільним майном сторін, що підлягає поділу між ними.

Проте з цими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч.ч. 1-2 ст. 21 СК України).

Згідно з п.3 ч.1.ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя»).

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц при вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести бставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Д оказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.07.2020 року (справа № 524/10054/16), від 07.12.2020 року (справа № 295/14208/18-ц) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Як встановлено апеляційним судом, позивачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_12 , який розірвано 23.01.1998 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_13 від 23.01.1998 року. У цьому шлюбі у позивачки народилося троє дітей (1983, 1987, 1989 року народження), які проживали з нею по АДРЕСА_1 .

Як пояснила позивачка в апеляційному суді, подружні відносини між ними припинилися задовго до розірвання шлюбу, у 1994 році. Це узгоджується з поясненнями відповідача в суді першої інстанції також стверджував, що вони з позивачкою «зійшлися» у 1994 році (в подальшому за своєю представницею повторив, що «зустрічався» з позивачкою з цього часу).

Ці показання сторін цілком узгоджуються з фактом народження у позивачки 28.12.1997 року сина ОСОБА_2 , батьком якого записано відповідача ОСОБА_2 за його ж заявою, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_12 від 28.01.1998 року.

Тоді ж, 28.01.1998 року, відповідачем ОСОБА_2 як власником житлового будинку по АДРЕСА_2 , зареєстровано своє місце проживання та місце проживання сина ОСОБА_3 за вказаною адресою.

На підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю позивачка, крім інших доказів, посилалася на показання свідків.

Суд першої інстанції в порушення ст. 89 ЦПК України не навів у судовому рішенні та не дав належної оцінки показанням свідків сторони позивача, і помилково відхилив їх як недостовірні, зважаючи на неприязність відносин з відповідачем, та що нібито про ці обставини свідкам було відомо зі слів позивачки.

Разом з тим, як вбачається з протоколу судового засідання, технічного запису його фіксування свідок ОСОБА_6 (донька позивачки) в суді першої інстанції ствердила, що відповідач ОСОБА_2 зійшовся з їхньою матір`ю ОСОБА_1 у 1994 році і став проживати з ними (позивачкою і її дітьми) по АДРЕСА_1 в квартирі позивачки. Свідок проживала з ним до 2001 року, до свого одруження, а відповідач жив разом з матір`ю до 2020 року. Перші роки у них були добрі стосунки, вони (діти) називали його татом, при цьому він купував їм одяг, інші речі, як треба. Потім його ставлення до них погіршилося, все більше він завантажував їх роботою по домашньому господарству, що було як півколгоспу корови, коні, бики, птиця. Як і мати, усі діти працювали на будівництві будинку (свідок - з 10 років) готували цементний розчин, носили цеглу, камінці, заливали фундамент. Мати з відповідачем разом обробляли 4 земельні ділянки (паї позивачки, її матері, відповідача та куплену ним ділянку), свідок та інші діти також працювали на цих полях, навіть діти ОСОБА_6 працювали. Відповідач карав дітей в разі невиконання роботи позбавляв вечері, не пускав на ночівлю дім. Коли мати з відповідачем розжилися, стали купувати техніку, - всю наявну техніку у відповідача вони купували разом.

Свідок ОСОБА_5 , брат позивачки, теж підтвердив в суді першої інстанції, що сторони десь 25 років жили разом, відповідач вліз в сім`ю позивачки, розбив. Сторони тримали весь час велике господарство корови, коні, свині, домашню птицю. Нову хату по Радгоспній, 32 вони років 20 будували, і він теж їм помагав. Позивачка там тяжко працювала, і її матір, і діти колотили розчин, носили цеглу, камінці, пісок, все робили сім`єю. Коли на Різдво зібралися в матері позивачки, ОСОБА_2 попросив його як фахівця зробити їм ремонт у новій хаті він відмовив, оскільки відчував, що той ошукає сестру. Як тільки у них появлялися кошти, відповідач купував техніку. Також позивач позичав у нього кошти (кілька тисяч доларів) на придбання техніки, а позивачка потім з ним (свідком) розраховувалася. Позивачка, її діти та матір працювали на земельних ділянках (їхніх паях), що обробляв відповідач. Старший син позивачки ОСОБА_13 допомагав йому з ремонтом техніки, працював на тракторі, іншій техніці в полі.

Згідно показань свідка ОСОБА_4 (свахи позивачки), з 1998 року, коли вона стала жити в с. Ладиги, вона бачила, що сторони жили разом до 2020 року. Коли одружилися їхні діти, бували в гостях, - стосунки у сторін були як у подружжя, відповідач поводився як господар, голова родини. У них на подвір`ї було багато техніки (в панському будинку, по АДРЕСА_6 ), вони обробляли земельні паї. Вона сама жила там з 1998 року і бачила, що сторони спільно будували будинок, позивачка та її зять ОСОБА_13 , сусіди теж розказували про це.

Зміст показань цих свідків про обставини та події, очевидцями чи учасниками яких вони були особисто (з достатньою деталізацією), цілком вказує на допустимість та достовірність цих доказів, а також їх узгодженість між собою.

Водночас ряд наведених свідками обставин (щодо його участі в утриманні дітей позивачки, участі позивачки, її дітей та матері в обробітку їхніх земельних паїв, в будівництві нового будинку по АДРЕСА_2 ) відповідач ОСОБА_2 підтвердив в апеляційному суді.

Суд першої інстанції також відхилив як недопустимий і такий, що суперечить іншим матеріалам справи (без зазначення, яким саме) акт-характеристику від 06.11.2021 року, складений старостою Ладигівського старосинського округу № 2 Староостропільської сільської ради Бачук О., згідно з яким ОСОБА_1 проживала з 05.06.1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом будували домоволодіння по АДРЕСА_5 ), мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто, проживали однією сім`єю як чоловік та жінка. У них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Встановлені факти посвідчено підписами сусідів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Разом з тим, судом не враховано, що на спростування вказаного письмового доказу, який визнається належним та допустимим згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.07.2020 року (справа № 524/10054/16), від 07.12.2020 року (справа № 295/14208/18-ц) в такій категорії справ, сторона відповідача не надала жодних доказів.

Так, представниця відповідача відкликала клопотання щодо старости ОСОБА_14 , що підписала цей акт-характеристику, у зв`язку з її смертю. В свою чергу клопотання сторони відповідача про допит як свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що також підписалися в акті-характеристиці, не вирішено судом першої інстанції.

У зв`язку з цим апеляційним судом за клопотанням представника позивача ухвалено допитати як свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 усі вжиті судом заходи, вказані особи не допитано у зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_10 (проживає у доньки, її місце проживання невідоме) та неспроможністю з`явитися до суду свідка ОСОБА_15 внаслідок хронічних хвороб.

При цьому свідок ОСОБА_15 листом від 25.05.2023 року (а.с. 203-204) підтвердила, що сторони дійсно довготривалий час проживали разом, вели спільне господарство та будівництво, це може засвідчити і сільська рада.

Апеляційний суд також визнає цей письмовий доказ достовірним та допустимим на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згідно з постановою Старокостянтинівського районного суду від 10.02.2020 року у справі № 683/140/20 відповідача ОСОБА_2 визнано винним і притягнуто до адмінстративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Вказаною постановою судом встановлено, що він вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_1 , - висловлювався в її сторону нецензурою лайкою, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди її психічному здоров`ю.

Суд першої інстанції помилково визнав недопустимим доказом вказану постанову на підтвердження факту вчинення відповідачем насильства в сім`ї щодо позивачки, всупереч ч.6 ст. 82 ЦПК України, за якою постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Більше того, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_2 , наявними у цій справі № 683/140/20, останній ствердив, що на протязі 25-ти років, до 15.01.2020 року, він проживав із співмешканкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . 15.01.2020 року в нього зі співмешканкою ОСОБА_1 виник цей словесний конфлікт на сімейному ґрунті.

Такі ж письмові пояснення цій справі дала позивачка ОСОБА_1 .

Ці письмові докази, попри їх дослідження судом першої інстанції, не отримали жодної оцінки в оскаржуваному рішенні, що свідчить про його необґрунтованість - ухвалення на підставі не повно і не всебічно з`ясованих обставин справи.

Відповідач дійсно у період з 1996 по 2018 рік уклав три нотаріально посвідчених договори, за якими набув у власність об`єкти нерухомості.

Так, 06.12.1996 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу з ОСОБА_11 придбав житловий будинок АДРЕСА_2 .

09.06.2004 року ОСОБА_2 за договором дарування з ОСОБА_16 отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_3 .

Згідно договору купівлі-продажу від 30.07.2018 року з ОСОБА_8 (рідним братом) відповідач придбав земельну ділянку з кадастровим номером :03:018:0207 площею 3,0558 га.

В усіх цих договорах від імені продавців, дарувателя діяла позивачка ОСОБА_1 на підставі відповідних довіреностей.

В апеляційному суді відповідач підтвердив, що відчужувачі майна за цими договорами проживали в іншій місцевості, брат в росії, тому він просив ОСОБА_1 допомогти в оформленні цих договорів та забезпечував оформлення довіреностей на її ім`я, оскільки «перешкод не було - вона була на іншому прізвищі».

Апеляційний суд констатує, що залучення ОСОБА_2 до укладення цих договорів ОСОБА_1 свідчить про сталі, особливо близькі, глибоко довірливі та тривалі (впродовж періоду з 1996 по 2018 рік) стосунки між ними, що виключало у відповідача сумніви у можливості розпорядження нею цим майном не на його користь.

При цьому, як ствердив відповідач ОСОБА_2 , впродовж цього тривалого 25-річного періоду (з 1994 року по 2020 рік) він не перебував у зареєстрованому шлюбі (шлюбах), не мав з іншими жінками постійних стосунків, які притаманні подружжю.

Вказані докази, є належними та допустимими, і цілком узгоджуються між собою. При цьому апеляційний суд констатує, що достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності незаперечно підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім`єю до 15.01.2020 року; наявність у них спільного побуту та взаємних прав та обов`язків, що характерні подружжю.

Показання свідка ОСОБА_7 , яка, за її твердженням, зустрічалася з відповідачем з 2014 року, і одружилася з ним під час розгляду вказаної справи в суді (у липні 2022 року), не спростовують факт спільного проживання сторін однією сім`єю та їхній спільний побут до січня 2020 року.

Встановлені апеляційним судом обставини (факт спільного проживання сторін однією сім`єю; спільний побут; їхні взаємні права та обов`язки) є достатньою та законною підставою для встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року (з часу, коли цей факт набув юридичного значення) до 15.01.2020 року відповідно до норм статей 3, 74 СК України, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно постанови від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц, відтак вказану вимогу слід задовольнити.

Згідно з статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що у його володінні та користуванні перебуває вказана позивачкою у позовній заяві сільськогосподарська техніка, придбана у період з 2004 року по 2018 рік, наполягаючи, що це його особиста приватна власність, придбана за його ж рахунок. Заперечив наявність у натурі 2-х телиць, про спільну власність на які стверджувала позивачка.

Разом з тим, доводи відповідача про належніть сільгосптехніки йому на праві приватної власності прямо суперечать змісту ст. 74 СК України, за якою майно, набуте сторонами ними за час спільного проживання однією сім`єю, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При цьому на підтвердження наявності заробітку у період 2015-2021 років позивачка надала довідку ФОП ОСОБА_17 , заготовача молока, підпис якого засвідчено старостою Ладигівського старостинського округу № 2, за якою ОСОБА_1 за 2009-2015 роки здала молока на суму 185000 грн. (до 2005 року позивачка працювала дояркою в КСП «Ладиги», де отримувала зарплату).

Згідно з довідкою ПАТ «Хмельницька маслосирбаза» № 3753 від 23.11.2021 року позивачка здала молока за період з 01.08.2015 року по 31.10.2021 року на суму 968196,63 грн.

Водночас матеріали справи не містять жодних даних щодо заробітку відповідача у період проживання однією сім`єю з позивачкою.

Про придбання цього майна сторонами спільно також свідчить обізнаність позивачки про обставини придбання (набуття) кожної одиниці техніки та сплачені кошти.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 погодився з пропонованою позивачкою вартістю комбайна зернозбирального СК-5М, реєстраційний номер НОМЕР_8 - 16000 грн; трактор «Беларус-82», р.н. НОМЕР_7 - 300000 грн.; вартістю культиваторів - 12000 грн. кожний; вартістю дискових борон - 4500 грн.; вартістю сівника зернового - 8000 грн.; плуга - 8 000 грн.; грабарки для сіна - 5000 грн.; пристрою для тюкування сіна - 80000 грн.; КПІ - трав`яного комбайна 3500 грн.

В свою чергу представник позивачки погодився із запропонованою відповідачем нижчою вартістю решти майна: 2 причепи тракторні 2ПТС-4 по 3000 грн.; гнойорозкидач 35000 грн., спірна земельна ділянка 60000 грн.

Відповідач придбав земельну ділянку з кадастровим номером :03:018:0207 площею 3,0558 га за договором купівлі-продажу від 30.07.2018 року, в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а отже, це майно також належить до спільної сумісної власності сторін.

З врахуванням наведеного слід визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна загальною вартістю 550000 грн., що є об`єктом спільної сумісної власності сторін, право власності на частину майна: комбайн зернозбиральний СК-5М, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , вартістю 16000 грн; трактора «Беларус-82» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 вартістю 300000 грн.; причепи тракторні 2ПТС-4 (2 од.) вартістю по 3000 грн. кожний; пристрій для тюкування сіна вартістю 80000 грн.; культиватори (2 од.) вартістю по 12000 грн. кожний; дискові борони вартістю 4500 грн.; сівник зерновий вартістю 8000 грн.; гнойорозкидач вартістю 35000 грн.; плуг вартістю 8000 грн.; грабарка для сіна вартістю 5 000 грн.; КПІ - трав`яний комбайн вартістю 3500 грн., земельну ділянку площею 3,0558 га, кадастровий номер :03:018:0207, вартістю 60000 грн., в якому вартість частки ОСОБА_1 складає 275000 грн.

Разом з тим, підстави для визнання спільної сумісною власністю та визнання права власності позивачки на частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 відсутні.

Так, вказане домоволодіння утворилося в результаті об`єднання двох будинковолодінь по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_2 в одне.

Житловий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_2 придбав 06.12.1996 року за договором купівлі-продажу.

Водночас житловий будинок по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 отримав у власність 09.06.2004 року за договором дарування.

Згідно з ч.1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловікою за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Отже, житловий будинок по АДРЕСА_3 , що став складовою частиною об`єднаної садиби по АДРЕСА_4 , в силу закону не належав і не може належати до спільної сумісної власності сторін.

На підставі рішення виконкому Ладигівської сільської ради №5 від 10.06.2008 року про надання дозволу на переобладнання житловий будинок по АДРЕСА_3 переобладнано під літню кухню, а веранду - під хлів, а отже, це особисте майно відповідача наявне і залишається складовою частиною об`єднаного будинковолодіння по АДРЕСА_2 .

Придбаний жиловий будинок по АДРЕСА_2 фактично знесено і на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №167 від 10.04.2009 року побудовано новий житловий будинок, два ганки, баню, хлів.

28.04.2012 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_11 , виданого виконкомом Ладигівської сільської ради, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

За змістом ч.1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте сторона позивача не представила достатніх та допустимих доказів, що це майно чоловіка за час проживання однією сім`єю істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін.

Для з`ясування цих обставин з очевидністю потрібні спеціальні знання, проте сторона позивача не клопотала в суді першої інстанції про призначення відповідної судової експертизи.

Відтак у позові в частині визнання права власності позивачки на частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 як об`єкта спільної сумісної власності слід відмовити.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позову (49,59 %) слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в сумі 13205 грн. - (6453 грн. судовий збір за подачу позову+9679,50 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги+496,20 грн. судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову +10000 грн. витрати на професійну правничу допомогу) х 49,59 %).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 15.01.2020 року.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності сторін, право власності на частину майна:

-трактор «Беларус-82» 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 вартістю 300000 грн.;

-комбайн зернозбиральний СК-5М, 1995 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8 , вартістю 16 000 грн;

-причеп тракторний 2ПТС-4, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 вартістю 3000 грн.;

-причеп тракторний, 2ПТС-4, 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_10 , вартістю 3000 грн.;

-пристрій для тюкування сіна вартістю 80000 грн.;

-культиватори - 2 од. вартістю по 12 000 грн. кожний;

-дискові борони вартістю 4 500 грн.;

-сівник зерновий вартістю 8 000 грн.;

-гнойорозкидач вартістю 35000 грн.;

-плуг вартістю 8 000 грн.;

-грабарка для сіна вартістю 5 000 грн.;

-КПІ - трав`яний комбайн вартістю 3 500 грн.,

-земельна ділянка площею 3,0558 га, кадастровий номер :03:018:0207, що знаходиться на території Староостропільської громади Хмельницького району Хмельницької оласті, вартістю 60000 грн,

а всього майна на загальну суму 550000 грн., в якому вартість частки ОСОБА_1 складає 275000 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_14 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_15 ) 13205 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк