Номер провадження 2/754/767/23
Справа №754/6559/22
РІШЕННЯ

Іменем України

10 серпня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Довгань Г.А..

розглянувши у порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2022 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 . Вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі та в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01. Жовтня 2019 року по справі №754/10165/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та змінено прізвище ОСОБА_2 на дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Після розірвання шлюбу позивач разом з сином та відповідачкою фактично проживали в одному будинку по АДРЕСА_1 , хоча й не вели спільного господарства. При цьому періодично відповідач більш ніж на тиждень залишала місце проживання та перебувала в невідомому місці. З лютого 2022 позивач був вимушено відсутнім за місцем проживання і в цей період син залишився з матір`ю. В середині травня 2022 позивач повернувся до Києва та під час спілкування з сином дізнався, що відповідач застосовувала до дитини фізичне насильство (душила за горло та нахиляла через вікно), а також, перебуваючи в стані сп`яніння, непристойно себе поводила в присутності дитини, приносила до дому алкогольні напої та розпивала їх з невідомим чоловіком. Позивач декілька разів спілкувався з відповідачкою та просив пройти лікування від алкогольної залежності. Проте відповідачем такі прохання були проігноровані. До того ж позивач особисто знайшов у кімнаті відповідачки велику кількість пустих пляшок від алкогольних напоїв. Після цього позивач, зважаючи на непристойну і загрозливу для дитини поведінку відповідача, забрав сина та вже більше 3 місяців проживає разом з дитиною. Відповідач на даний час мешкає в місці, не відомому позивачу. При цьому за вказаний період відповідач лише одного разу приїхала до дитини, але син відмовився з нею спілкуватися. Враховуючи викладене вважає що місце проживання дитини має бути визначено за місцем проживання батька, так як це буде відповідати інтересам дитини.

Ухвалою суду від 16.08.2022 відкрито провадження, розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні.

В судовому засіданні позивач в режимі відеоконференції свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причин не явки суду не повідомила, в той же час на адресу суду надала відзив в якому вказала, що вважає позов не обгрунтованим та таким що не відповідає законодавству, не підкріплений належними та допустимими доказами, малолітня дитина, проживає у житловому будинку садибного типу з моменту свого народження. Цей факт так само було проігноровано Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. У контексті першочергового врахування найкращих інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що для забезпечення інтересів саме визначення місця проживання дитини з батьком відповідатиме її інтересам, орган опіки та піклування зробив висновок про задоволення визначення місця проживання дитини з батьком, керуючись актом обстеження умов проживання, які створила саме матір дитини, а батько лише цим скористався. У свою чергу, відповідач, є самозайнятою особою, стабільний самостійний істотний дохід, її робочий день дозволяє відвозити сина до школи, займатися з ним підготовкою до уроків, проводити разом дозвілля та іншим чином піклуватися про нього. Крім того, відповідач має змогу надавати спілкування з бабусею та дідусем хлопчика, які перебувають на пенсії та мають сили й бажання доглядати за своїм онуком, а проживаючи у сільській місцевості, мають змогу надавати дитині доступ до відпочинку за межами міста, домашню м`ясну та молочну продукцію. Мати так само має право проживати за вказаною адресою де і проживала увесь цей час із дитиною. Враховуючи викладене просила у задоволенні позову відмовити, відхилити висновок Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність проживання дитини з батьком, як такий що винесено з порушенням норм чинного законодавства. Залишити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, причин не явки суду не повідомили, в той же час на адресу суду надіслали висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 04.10.2022 № 103/5070/41/1 в якому вказано, що мати дитини на засіданні комісії повідомила, що бажає, щоб малолітня дитина проживала з нею. Згідно інформації наданої центром соціальних служб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в ході психологічного дослідження встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , виявляє прихильність до обох батьків. На засіданні комісії був присутній малолітній ОСОБА_3 2014 року народження, який підтвердив, що він бажає і надалі проживати з батьком. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (позивачем).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідачка перебували в шлюбі та в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року по справі №754/10165/19 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та змінено прізвище ОСОБА_2 на дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ». Після розірвання шлюбу позивач разом з сином та відповідачкою фактично проживали в одному будинку по АДРЕСА_1 , хоча й не вели спільного господарства.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 04.10.2022 № 103/5070/41/1 вказав, що згідно інформації наданої центром соціальних служб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в ході психологічного дослідження встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , виявляє прихильність до обох батьків. На засіданні комісії був присутній малолітній ОСОБА_3 2014 року народження, який підтвердив, що він бажає і надалі проживати з батьком. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, керуючись ст. 161 Сімейного кодексу України, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 (позивачем).

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

В ході розгляду справи в режимі відеоконференції була зясована думка дитини щодо визначення місця його проживання, який повідомив, що він бажає проживати з батьком на даний час.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 22.08.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран