Провадження №2/389/248/23
УХВАЛА

17 серпня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Берднікової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Іваніни В.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Пенсійного Фонду України про визнання дій незаконними, скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить: визнати дії щодо її звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП незаконними; скасувати наказ голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Кіровоградській області про звільнення від 03 квітня 2023 року №66-к та поновити на роботі; виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Представники відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, Пенсійного Фонду України у підготовче засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України, з посиланням на те, що Пенсійний фонд України та ГУ ПФУ в Кіровоградській області є суб`єктами владних повноважень, позовні вимоги позивача стосуються, зокрема, і його поновлення на публічній службі, а саме на рівнозначній посаді в територіальному органі ПФУ. Відповідно для вирішення позовних вимог позивача необхідно вирішити публічно-правовий спір, тому дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься її заява в якій вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити, а справу розглядати за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Поняття публічної служби наведено у п.17 ч.2 ст.4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Проходження публічної служби - процес діяльності на посадах, які вона обіймає, починаючи з моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуванням, виплатами, утриманням, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції до 01 січня 2023 року) визначено, що Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією.

Фонд, відповідно до норм вказаного закону, наділений контролюючими функціями та правами видання обов`язкових для страхувальників актів, тому спори за його участю та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, даний спір не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснював владні управлінські функції, і крім того посада позивача, з якої її було звільнено, не відноситься до категорії державних службовців публічної служби.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі №819/362/16, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року ухваленій у справі №826/27224/15 вказано, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки посада позивача, з якої її було звільнено, не відноситься до категорії державних службовців публічної служби, даний спір підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

Питання реорганізації Фонду соціального страхування України, його управлінь, подальшого приєднання до Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, не впливає на правову природу правовідносин щодо перебування позивача на посаді та звільнення зі Знам`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та не може розглядатися судом як перебування на публічній службі.

Отже, видача наказу про звільнення позивача не є реалізацією уповноваженими особами управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області публічно-владних управлінських функцій та не було спрямовано на задоволення публічного інтересу, а є суто трудовими відносинами працівника та роботодавця.

Таким чином, хоча відповідачами у справі є Пенсійний фонд України та його відповідний територіальний орган, тобто органи державної влади, однак спір не набув характеру публічно- правового, спірні правовідносини є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, а тому суд не вбачає правових підстав для закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.19, 198, 200, 255,258,260 ЦПК України суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотань представників відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області та Пенсійного Фонду України про закриття провадження у справі, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 18 серпня 2023 року.

Суддя Г.В. Берднікова