Справа № 571/1346/23
Провадження № 2-о/571/40/2023
УХВАЛА

09 серпня 2023 року смт. Рокитне

Суддя Рокитнівського районного суду Рівненської області Верзун О.П., розглянувши матеріали заяви адвоката Ціпана Олександра Петровича, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа Рокитнівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_1 постійно проживала в АДРЕСА_1 з 15 грудня 1987 року по 04 вересня 2000 року (включно).

Свою заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Вказана обставина підтверджується посвідченням громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що вказане посвідчення зіпсувалося, Заявник звернулася до Рокитнівської селищної ради з клопотанням про заміну такого посвідчення. В квітні поточного року Заявник на своє звернення отримала лист-відповідь. У листі Рокитнівська селищна рада зазначала, що у виготовлені нового посвідчення взамін втраченого їй відмовлено. Неможливість видачі нового посвідчення обґрунтовувалась відсутністю відомостей про проживання на території громади не менше 3 років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Заявник просить встановити факт, що має юридичне значення.

Із доданих до заяви матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 є особою , що має статус потерпілого від наслідків аварії на ЧАЕС (копія посвідчення категорія 3 серія НОМЕР_1 ).

Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у п.1.ч.2 ст.293 ЦПК України. Встановлення факту проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, до цього переліку не віднесено.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави для висновку про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: 1)згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Основні положення щодо реалізації права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я врегульовано Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 14 вказаного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються певні категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3; особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник.

А відтак, не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, зокрема п.2 Постанови від 31 березня 1995 року №5 (зі змінами, внесеними постановою Пленуму від 25 травня 1998 року) "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", зазначає, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №162/760/17 (провадження №14-550цс18) зроблено висновок про те, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 10.04.2019 року у справі № 162/760/17, зроблено висновок про неможливість розгляду судами заяв про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Аналогічна позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №571/1561/21 від 30.03.2023.

У Постанові ВС від 30.03.2023 у справі №571/1561/21 від 30.03.2023 чітко зазначено, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встанолення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Таким чином, заява про встановлення факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зазначена відмова Рокитнівської селищної ради свідчить про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження.

За приписами частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Таким чином, заява про встановлення факту постійного проживання не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що в разі його незгоди з відмовою уповноваженого органу у видачі посвідчення, він має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись 2, 4, 19, 293, 315, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою адвоката Ціпана Олександра Петровича, який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , заінтересована особа Рокитнівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику, що він має право звернутись до суду з відповідним позовом в порядку КАС України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Суддя: