"18" серпня 2023 р. Справа № 363/242/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Петрова Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Вишгороді заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

7 серпня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за її позовом до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року, її позовні вимоги було задоволено, проте при ухваленні рішення суду не було вирішено питання щодо заявлених позивачем у позовній заяві вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на її користь понесених судових витрат під час розгляду справи у суді, а саме судового збору, витрат на експертизи та витрат на правову допомогу. У зв`язку із чим позивач звернулася до суду та просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати, які складаються із сплачених позивачем судового збору у розмірі 826, 82 грн., витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 4 236, 80 грн., витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи у розмірі 17 270, 00 грн., а також витрат на правову допомогу у розмірі 28 000, 00 грн, які підтверджуються квитанцією та актом виконаних робіт від 3 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 зазначає, що 3 січня 2023 року вона звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, яку додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 826 грн. 82 коп., судові витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 22 407 грн. 28коп., а також витрати на правову допомогу у загальному розмірі 28 000 гривень.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення судових експертиз, а також витрат на професійну правничу допомогу було скасовано. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення судових експертиз, а також витрат на професійну правничу допомогу - залишено без розгляду. В іншій частині додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02.02.2023 року залишено без змін.

Повторно звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі,

ОСОБА_1 посилається на положення частини другої статті 257 ЦПК України, якою передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, а тому, посилаючись також на положення норм ЦПК України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», просить ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №363/242/16-ц за її позовом та стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати на правову допомогу, оплату проведених судових експертиз у загальному розмірі 49 506, 8 гривень.

До заяви додано докази надсилання копії заяви з додатками іншим учасникам у справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 7 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 передано для розгляду судді Лукач О.П.

У судове засідання, призначене на 18 серпня 2023 року учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду заяви, не з`явилися, при цьому, від представника ОСОБА_2 адвоката Андрейка О.І. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів, проти задоволення заяви заперечує.

Враховуючи положення частини четвертої статті 270 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі у відсутності осіб, що не з`явилися.

Оскільки учасники провадження у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши заяву з додатками, дослідивши матері цивільної справи №363/242/16, дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, з таких підстав.

Як убачається із матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 травня 2021 року, яке було залишено без змін постановою Верховного Суду від 23 листопада 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задоволено. Визнано недійсним заповіт від

18 червня 2008 року, складений ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений секретарем Пірніської сільської ради Вишгородського району Київської області Березинець Л.М. та зареєстрований в реєстрі за №515.

Питання розподілу судових витрат під час ухвалення рішення 26 травня 2021 року судом не вирішувалося.

3 січня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, яку судом було задоволено та ухвалено додаткове рішення, яким:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 826 (вісімсот двадцять шість) гривень 82 копійки;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертиз у загальному розмірі 22 407 (двадцять дві тисячі чотириста сім) гривень 28 копійок;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у загальному розмірі 28 000 (двадцять вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року, вказане додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області скасовано у частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення судових експертиз, а також витрат на професійну правничу допомогу та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведення судових експертиз, а також витрат на професійну справничу допомогу - залишено без розгляду. В іншій частині додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 лютого 2023 року залишено без змін.

Як зазначено у постанові суду апеляційної інстанції, скасовуючи додаткове рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на проведення судових експертиз в загальному розмірі 22 407, 28 грн, зазначено, що докази понесення позивачем таких витрат не були подані позивачем суду першої інстанції до закінчення судових дебатів, а приєднані до заяви про долучення доказів, яка подана ОСОБА_1 27 січня 2023 року, понад 20 місяців після ухвалення рішення суду першої інстанції, тобто з порушенням процесуального строку, визначеного положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України. З огляду на вказане, заява про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат за проведення експертиз підлягає залишенню без розгляду у зв`язку із неподанням відповідних доказів протягом встановленого строку.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять Договору про надання юридичних послуг від 24 березня 2016 року, укладеного між адвокатом Ковальчук Д.І. та Лисак В.Г. 27 січня 2023 року позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано заяву про приєднання доказів, до якої додано оригінал Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 20 січня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком Д.І., а також ордер серії КВ №483800 від 20 січня 2016 року. З огляду на вказане, подані позивачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції докази не дають суду можливість встановити, що юридичні послуги на суму 28 000,00 грн, виконані згідно з Актом виконаних робіт від 03 лютого 2021 року, були надані в рамках надання правничої допомоги саме у справі № 363/242/16-ц.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначив про недотримання ОСОБА_1 вимог статті 183 ЦПК України, оскільки позивач не надала суду доказів направлення іншим учасникам клопотання від 4 лютого 2021 року про приєднання доказів та заяви від 23 січня 2023 року про ухвалення додаткового рішення та заяви від 27 січня 2023 року про приєднання доказів.

Так, ОСОБА_1 повторно звертаючись до суду 7 серпня 2023 року із заявою про ухвалення додаткового рішення, зазначила про допущення технічної помилки у Акті виконаних робіт від 3 лютого 2021 року, зокрема у даті Договору про надання адвокатських послуг, зазначеного у Акті як 24 березня 2016 року, замість 20 січня 2016 року, що не вказує на його дефект та не впливає на законність Акту виконаних робіт від 3 лютого 2021 року.

Згідно із статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право, серед іншого, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Статтею 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною першою статтею 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено витрати на професійну правничу допомогу, а статтею 139 ЦПК України витрати, пов`язані із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Строк, зазначений в частині восьмі 141 ЦПК України є преклюзивним.

Крім цього, відповідно до статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статті 270 цього Кодексу.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Так, статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Аналогічна норма міститься у пункті 9 частини третьої статті 175 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Отже, наведена норма процесуального закону дає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи разом з першою заявою по суті спору відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого судового збору.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача, у порядку визначеному процесуальним законодавством, подано не було.

Постанова Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року надано правову оцінку вимогам ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат на проведення судових експертиз в загальному розмірі 22 407, 28 грн, зазначивши, що докази понесення позивачем таких витрат не були подані позивачем суду першої інстанції до закінчення судових дебатів, а приєднані до заяви про долучення доказів, яка подана ОСОБА_1 27 січня 2023 року, понад 20 місяців після ухвалення рішення суду першої інстанції, тобто з порушенням процесуального строку, визначеного положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Також, з порушенням вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України позивачем подано докази на підтвердження витрат на правову допомогу, тобто після спливу п`яти днів після ухвалення рішення суду у цій справі 26 травня 2021 року.

Правовий аналіз приписів статей 141, 270 ЦПК України свідчить, що нормами Закону визначено умову стягнення судових витрат, щодо яких сторона не має можливості надати докази до прийняття рішення по суті позовних вимог - це обов`язкове повідомлення стороною відповідний суд до закінчення дебатів по справі про наявність судових витрат, які понесла сторона, проте, не може надати докази на час прийняття рішення по суті позовних вимог, або які сторона сплатить за результатами розгляду справи.

Проте, під час розгляду справи Вишгородським районним судом Київської області, позивач та/або її представник не повідомили суд про наявність понесених судових витрат на проведення судових експертиз та необхідність їх стягнення на користь, позивача, при цьому докази таких витрат було подано лише 17 січня 2023 року. Також під час розгляду справи по суті, крім Акту виконаних робіт від 3 лютого 2021 року, поданого до суду 4 лютого

2021 року, не було надано суду ні договору про правову допомогу, ні ордера, який уповноважує адвоката діяти в інтересах позивача, такі докази надано суду у січні 2023 року.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/1242/18, надане суду право ухвалити додаткове рішення у разі, якщо ним не вирішено питання про судові витрати, поширюється на ситуації, коли суд відповідної інстанції повинен вирішити це питання в установлених процесуальним законом випадках, і не здійснив цього під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у даній справі щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь понесених судових витрат на проведення судових експертиз та понесені судові витрати на правову допомогу, про що, з урахуванням вимог частини п`ятої статті 270 ЦПК України, слід постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 270, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.П. Лукач