ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року

справа № 705/1087/20
провадження № 22-ц/821/1332/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 29 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про заміну виконавчого провадження,

в с т а н о в и в :

01 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою на постанову про заміну виконавчого провадження від 21 квітня 2023 року.

Мотивація скарги зводилася до переконання автора скарги, що відносно нього здійснюється подвійне стягнення за одним і тим же виконавчим документом, в виконавчому провадженні № 65480922 від 19 травня 2021 року про стягнення збитків у сумі 320, 40 грн.

Постановою від 21 квітня 2023 року ОСОБА_2 намагався здійснити вже вдруге виконавче провадження про стягнення з позивача збитків у сумі 320,40 грн.

Постанова державного виконавця, за висловлюванням скаржника, дивна, так як зміна реквізитів виконавчого документа не входить в її компетенцію, а дії мають ознаки свавільного зловживання повноваженнями.

Просив постановити рішення, яким: скасувати постанову відділу ДВС у м. Умань від 21 квітня 2023 року по ВП 65480922; направити правохоронним органам інформацію про ознаки кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 (відділу ДВС м. Умань), ОСОБА_3 (представника міжнародного благадійного фонду ім. Сабі Нахмана), ОСОБА_4 (Уманський міськрайонний суд).

Стягнути судовій збір з ОСОБА_3 .

На підставі розпорядження в. о. голови Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 6 від 24 травня 2023 року, з урахуванням неможливості утворення складу суду для розгляду цивільної справи № 705/1087/20, № 4-с/705/17/23, справу передано на розгляд до Христинівського районного суду Черкаської області.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 08 червня 2023 року дану скаргу було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Ухвала мотивована тим, що у змісті скарги, заявником зазначено, що суб`єктом оскарження є відділ ДВС у м. Умань, в той час як суб`єктом оскарження в розумінні ст.450 ЦПК України може бути лише державний виконавець, дії або бездіяльність якого оскаржується або посадова особа державної виконавчої служби.

В ухвалі також вказано, що заявнику необхідно уточнити процесуальне становище зазначених у скарзі осіб та вказати його вірно, зазначивши повне ім`я (прізвища, ім`я, по батькові) суб`єкту оскарження (конкретну посадову особа), а також уточнити зміст своїх вимог.

Крім того, формулювання прохальної частини скарги є неконкретним, оскільки заявником не вказано які саме «дії» державного виконавця він просить визнати неправомірними та у чому конкретно полягали такі дії. З огляду на що скаржнику необхідно було уточнити прохальну частину скарги та чітко і конкретно зазначити, які саме дії він просить визнати неправомірними, шляхом зазначення у чому такі дії полягали та у чому саме виразились такі дії.

ОСОБА_1 було запропоновано у 10 денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки.

Вказану ухвалу суду вручено ОСОБА_1 21 червня 2023 року.

28 червня 2023 року ОСОБА_1 надав до суду пояснення, щодо поданої ним скарги. В якій вказав, що уточнює статус суб`єкта оскарження і просив у прохальній частині включити «…постанову про зміну реєстраційних даних ОСОБА_2 старшого державного виконавця…», а далі по тексту. Також зазначив, що постанова старшого державного виконавця Кравченко М. В. зумовила у нього тривожний стан, а неправомірні дії державного виконавця змінили справу № 705/1087/21 по виконавчому листу Уманського міськрайонного суду Черкаської області про адміністративне правопорушення на № 705/1087/20 про відшкодування збитків з метою легалізації виконавчого провадження ВП 65480922 від 19 травня 2021 року.

Порушена дисципліна і порядок передбачений ст. 4 і п. 3 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» привласнені повноваження стягувача і суду внаслідок реального конфлікту інтересів. Правоволодільцем виконавчого листа є лише суд і тільки він вносить зміни.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 29 червня 2023 року матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову про заміну виконавчого провадження, повернуто.

Мотивація ухвали зводиться до того, що ОСОБА_1 у вказаний строку не усунуті недоліки, викладені в ухвалі суду про залишення скарги без руху, а тому скарга підлягала поверненню.

В апеляційній скарзі, поданій 17 липня 2023 року, ОСОБА_1 , з посиланням на порушення норм процесуального права, порушено питання про скасування ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 29 червня 2023 року, а також стягнення судового збору за апеляційне оскарження з ОСОБА_3 в дохід держави незалежно від прийнятого рішення.

Мотивація скарги побудована на тому, що оскаржувана ухвала суду є необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсності. Державний виконавець самоправно вніс зміни у виконавчий лист хоча це право належить тільки суду, як власнику вказаного документа. Це була не нова незаконність а злочин, що викликало його скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, повернення заяви позивачеві (заявникові).

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 2 приведеної статті визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (стаття, яка регламентувала залишення позовної заяви без руху, повернення заяви).

Водночас у п. 17 приведеної Постанови судам роз`яснено, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи. Аналогічну норму містить ст. 42 ЦПК України.

Згідно до положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.01.2021 у справі N 569/13154/20 у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз`яснено, що скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК України і ГПК України та містити відомості, перелічені у частині четвертій статті 74 Закону «Про виконавче провадження» . Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Фактично наведена скарга подана ОСОБА_1 в порядку ст. ст. 447-450 ЦПК України, тому до форми та змісту скарги застосовуються вимоги ст. 175, 177 ЦПК України, які визначають вимоги до форми та змісту позовної заяви.

Зокрема, п. 4, п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України встановлено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, що суд вправі повернути позовну заяву позивачу, якщо вона за формою та змістом не відповідає вимогам ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, а ухвала про залишення без руху із вказаними у ній недоліками позовної заяви у встановлений судом строк не виконана.

З поданої ОСОБА_1 скарги вбачається, що він просив скасувати постанову відділу ДВС у м. Умань від 21 квітня 2023 року по ВП 65480922; направити правоохоронним органам інформацію про ознаки кримінального правопорушення в діях ОСОБА_2 (відділ ДВС м. Умань), ОСОБА_3 (представник міжнародного благодійного фонду ім. Сабі Нахмана), ОСОБА_4 (Уманський міськрайонний суд), долучивши до скарги ксерокопії: посвідчення від 30.06.2016 та постанови від 21.04.2023. Стягнути судовій збір з ОСОБА_3 ( а. с. 1).

Згідно долученої постанови про зміну реєстраційних даних від 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 є боржником у ВП № 65480922 з виконання виконавчого листа № 705/1087/20 2/705/1194/21, виданого 18 травня 2021 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області. Даною постановою виправлено описку в номері виконавчого документа, а саме № 705/1087/21 на 705/1087/20 (а. с. 3).

Тобто, звертаючись в суд з наведеною скаргою, ОСОБА_1 оскаржує факт виправлення описки постановою, що винесена в рамках ВП № 65480922, де він є боржником.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши скаргу ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку про залишення її без руху, адже скарга не містить зазначення процесуального становища сторін та їх повних реквізитів, тоді як зміст вимог є неконкретизованим, а формулювання прохальної частини є некоректним.

За таких обставин, заявнику у скарзі необхідно уточнити процесуальне становище зазначених у скарзі осіб та вказати його вірно, зазначивши повне ім`я (прізвища, ім`я, по батькові) суб`єкту оскарження (конкретну посадову особа), а також уточнити зміст своїх вимог.

Також, формулювання прохальної частини скарги є неконкретним, оскільки заявником не вказано які саме «дії» державного виконавця він просить визнати неправомірними та у чому конкретно полягали такі дії.

Зокрема, скаржнику необхідно уточнити прохальну частину скарги та чітко і конкретно зазначити, які саме дії він просить визнати неправомірними, шляхом зазначення у чому такі дії полягали та у чому саме виразились такі дії.

Отже суд першої інстанції вірно зазначив, що скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, тоді як вимоги суду викладені в його ухвалі про залишення її без руху, позивачем не усунуті, що відповідно виключає підстави для відкриття судом провадження за вказаною скаргою.

Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), №47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Колегією суддів не встановлено ознак надмірності формалізму при застосуванні судом першої інстанції норм процесуального права, встановлених щодо форми та змісту скарги, а тому такі вимоги суду є виправданими та не порушують засадничого принципу судочинства рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» («Osman v. The United Kingdom») та «Креуз проти Польщі» («Creus v. Poland») Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення скарги з підстав не усунення ОСОБА_1 недоліків перелічених в ухвалі суду від 08.06.2023, якою скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, відповідає процесуальним норам закону.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тобто після усунення вищевказаних недоліків ОСОБА_1 має право, повторно звернутися до суду із заявленими вимогами, у зв`язку із чим його право на доступ до правосуддя не порушено.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, відповідає вимогам процесуального права, внаслідок чого підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судового збору, то колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання по зору.

Статтею 141 ЦПК України регламентовано порядок розподілу між сторонами судових витрат за результатами розгляду справи по суті.

Враховуючи, що скаргу ОСОБА_1 повернуто, справа по суті не розглядалась, тому підстави для розподілу судових витрат, зокрема і за наслідками апеляційного перегляду, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак