Постанова

Іменем України

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 297/288/21

провадження № 61-10870св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Петрова Є. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 (ОСОБА_1),

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Бисаги Т. Ю., Куштана Б. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року громадянин Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Литвин Л. Й., звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Клопотання мотивовано тим, що 15 жовтня 2020 року Районний суд міста Дуноуйварош (Угорщина) у справі № 3.Р.20.343/2020/24 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 ухвалив рішення, яким постановив:

«Шлюб укладений 3 лютого 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Нодькорачонь за номером документа МВ 2704139 - розірвати.

Було встановлено, що сторони спільно проживали у період із 5 жовтня 2017 р. по 21 грудня 2018 р.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина, хлопчик на ім`я ОСОБА_7 , право на опіку над яким отримує позивач, батько дитини.

Зобов`язує відповідача протягом 3 днів з моменту набрання сили даного рішення, дитину з його особистими речами та особистими документами передати позивачу.

Тимчасове розпорядження під номером 39. судом скасовується.

Контакти між відповідачем та дитиною регулюються таким чином, що в рамках постійних контактів відповідач має право контактувати з дитиною за місцем його догляду в парні тижні по суботах з 10:00 до 17:00 години та в неділю з 10:00 до 17:00 години.

В рамках періодичного контакту на наступний день після Різдва, Великодня та Троїці між 10:00 та 17:00.

Зобов`язує відповідача, з наступного місяця після набрання законної сили даного рішення, а саме до 15 числа кожного місяця сплачувати на користь позивача 20 000 (двадцять тисяч) форинтів на утримання дитини (аліменти).

Зустрічний позов - відхилено.

Зобов`язує відповідача сплатити 93 000 (дев`яносто три тисячі) форинтів на користь держави за запитом податкового органу, а також інші судові витрати в розмірі 70 505 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ять) форинтів за запитом Економічного підрозділу суду міста Сикешфегирвар.

Також зобов`язує відповідача на протязі 15 днів сплатити на користь позивача судові витрати в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) форинтів.

Рішення в частині стягнення коштів на утримання дитини має бути виконано в першу чергу».

Зазначене рішення Районного суду міста Дуноуйварош (Угорщина) набрало законної сили 07 грудня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою.

Зважаючи на те, що з початку 2019 року ОСОБА_2 , будучи біпатридом (особою, що є громадянином одночасно двох держав), разом із дитиною проживає в Україні в місті Берегові, виконати примусово рішення угорського суду в частині передання дитини батькові ОСОБА_8 , стягнення аліментів та судових витрат можливо лише в Україні із залученням українських державних органів.

12 серпня 2019 року ОСОБА_2 зверталася до Берегівського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів (справа № 297/1673/19), провадження в якій було відкрито ухвалою суду від 28 серпня 2019 року.

Рішення суду в цій справі не набрало законної сили, оскільки триває апеляційний розгляд.

Однак ОСОБА_1 до Районного суду міста Дуноуйварош (Угорщина) з аналогічним позовом звернувся раніше, а саме 04 березня 2019 року і 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 вже ухвалено судове рішення.

З рішення Районного суду міста Дуноуйварош (Угорщина) від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 видно, що ОСОБА_2 була обізнана щодо судового процесу, подавала у справі зустрічний позов, у задоволенні якого їй було відмовлено. 12 травня 2020 року процесуальні документи листом направлялися Мюллер Барбарі Районним судом міста Дуноуйварош (Угорщина) за адресою: 90202, м. Берегове, вул. Арань Яноша, 189, які 17 червня 2020 року були отримані ОСОБА_10 (матір`ю ОСОБА_2 ).

Протоколом про оголошення судового рішення від 15 жовтня 2020 року № 3.Р.20.343/2020/24 зафіксовано, що «суддею було встановлено, що відповідач незалежно від того, що була належним чином повідомлена, не з`явилась на проголошення судового рішення».

Рішення Районного суду міста Дуноуйварош (Угорщина) 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 відповідає установленим міжнародними договорами вимогам, необхідним для його визнання та виконання в Україні.

Процесуальний порядок визнання в Україні та звернення до виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, врегульований Розділом ІХ ЦПК України.

Посилаючись на ці обставини, громадянин Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) просив визнати рішення Районного суду міста Дуноуйварош, (Угорщина) від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 та надати дозвіл на його примусове виконання в частині передачі позивачу ОСОБА_8 відповідачкою ОСОБА_5 їхньої спільної дитини ( ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів та судових витрат.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року у задоволенні клопотання адвоката Литвин С. Й., який діє в інтересах громадянина Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), боржник ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що набрало законної сили рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року у справі № 297/1673/19 у спорі між тими самими сторонами, з тих самих підстав і про той самий предмет, а саме, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів, що було ухвалене раніше, аніж рішення іноземного суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року апеляційну скаргу громадянина Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) задоволено.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року скасовано, клопотання стягувача громадянина Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) задоволено.

Визнано рішення Районного суду міста Дуноуйварош (Угорщина) від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 за позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), уродженої ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ), про розірвання шлюбу та надано дозвіл на його примусове виконання в частині передання дитини, стягнення аліментів та судових витрат відповідно до резолютивної частини рішення (в офіційному перекладі українською):

«від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина, хлопчик на ім`я ОСОБА_7 , право на опіку над яким отримує позивач, батько дитини; зобов`язує відповідача на протязі 3 днів з моменту набрання сили даного рішення, дитину з його особистими речами та особистими документами передати позивачу; зобов`язує відповідача, з наступного місяця після набрання законної сили даного рішення, а саме до 15 числа кожного місяця сплачувати на користь позивача 20 000 (двадцять тисяч) форинтів на утримання дитини (аліменти); зобов`язує відповідача сплатити 93 000 (дев`яносто три тисячі) форинтів на користь держави за запитом податкового органу, а також інші судові витрати в розмірі 70 505 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ять) форинтів за запитом Економічного підрозділу суду міста Сикешфегирвар; також зобов`язує відповідача на протязі 15 днів сплатити на користь позивача судові витрати в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) форинтів; рішення в частині стягнення коштів на утримання дитини має бути виконано в першу чергу».

Відповідно до частини восьмої статті 467 ЦПК України апеляційним судом визначено зазначені в рішенні суми стягнення в угорських форинтах у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на 22 серпня 2022 року 1,00 угорський форинт / 0,09023 гривні, а саме: 20 000 форинтів є еквівалентом 1 804,60 грн; 93 000 форинтів є еквівалентом 8 391,39 грн; 70 505 форинтів є еквівалентом 6 361,67 грн; 75 000 форинтів є еквівалентом 6 767,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що зважаючи на положення статті 17 Договору між Україною та Угорською Республікою про правову допомогу в цивільних справах та статті 468 ЦПК України, значення має не сам по собі факт ухвалення Берегівським районним судом 05 лютого 2020 року рішення у справі № 297/1673/19, а факт набрання ним законної сили, оскільки до цього моменту воно не породжує правових наслідків і не може враховуватися.

Апеляційний суд зазначив, що стягувач громадянин Угорщини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) у межах трьох років із дня набрання рішенням законної сили надав суду першої інстанції разом із належно оформленим клопотанням необхідні документи, що були достатніми для його задоволення: рішення Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина, від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24, що підлягає виконанню, оскільки набрало законної сили 07 грудня 2020 року, тобто істотно раніше, аніж рішення Берегівського районного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 297/1673/19, яке набрало законної сили 14 червня 2021 року; докази обізнаності боржника ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ) щодо судового процесу, в якому було ухвалене це рішення, виклику у процес, що підтверджується змістом рішення, процесуальними документами та іншими доказами і матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

18 жовтня 2022 року ОСОБА_3 , засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року в указаній справі, в якій заявниця просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявниця посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема, зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 3 частини третьої статті 466 ЦПК України.

Крім того, посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У грудні 2022 року та в лютому 2023 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 )та його представник - адвокат Литвин С. Й. подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставами відкриття касаційного провадження є пункти 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

У грудні 2022 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Установлено, що з грудня 2018 року мати ОСОБА_2 проживає із сином на території України, а батько ОСОБА_1 - на території Угорщини.

04 березня 2019 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) подав до Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина позов до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) про розірвання шлюбу. Адресою місця проживання обох сторін у позовній заяві вказано: АДРЕСА_1 .

Текст позовної заяви угорською мовою, засвідчений підписом посадової особи суду і скріплений гербовою печаткою Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина, переклад тексту позовної заяви на українську мову виконаний перекладачем ОСОБА_14 , справжність підпису якої засвідчено 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Герич А. В.

Судовою повісткою від 08 квітня 2019 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) викликалася в судове засідання на 09 травня 2019 року (текст повістки угорською мовою, засвідчений підписом посадової особи суду Краус Єви і гербовою печаткою Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина (том 1, а. с. 59-60), переклад тексту повістки на українську мову виконаний перекладачем ОСОБА_14 , справжність підпису якої засвідчено 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Герич А. В. за реєстровим № 106 (том 1, а. с. 66-67).

Міжнародним поштовим рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення Районний суд міста Дуноуйварош, Угорщина 12 травня 2020 року направив процесуальні документи ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_15 ( ОСОБА_12 )) за адресою: АДРЕСА_2 , що були отримані 17 червня 2020 року ОСОБА_10 ( ОСОБА_16 ) (матір`ю відповідачки) (текст поштової квитанції угорською мовою, засвідчений гербовою печаткою Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина, переклад тексту поштової квитанції українською мовою, виконаний перекладачем ОСОБА_14 , справжність підпису якої засвідчено 29 січня 2021 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Герич А. В. за реєстровим № 105 (том 1, а. с. 9, 10).

Рішенням від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 Районний суд міста Дуноуйварош, Угорщина задовольнив позов ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) до ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ОСОБА_12 ( ОСОБА_12 ) про розірвання шлюбу і ухвалив:

«Шлюб укладений 3 лютого 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Нодькорачонь за номером документа НОМЕР_1 - розірвати.

Було встановлено, що сторони спільно проживали в період з 05 жовтня 2017 року по 21 грудня 2018 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина, хлопчик на ім`я ОСОБА_7 , право на опіку над яким отримує позивач, батько дитини.

Зобов`язує відповідача на протязі 3 днів з моменту набрання сили даного рішення, дитину з його особистими речами та особистими документами передати позивачу.

Тимчасове розпорядження під номером 39. судом скасовується.

Контакти між відповідачем та дитиною регулюються таким чином, що в рамках постійних контактів відповідач має право контактувати з дитиною за місцем його догляду в парні тижні по суботах з 10:00 до 17:00 години та в неділю з 10:00 до 17:00 години.

В рамках періодичного контакту на наступний день після Різдва, Великодня та Троїці між 10:00 та 17:00.

Зобов`язує відповідача, з наступного місяця після набрання законної сили даного рішення, а саме до 15 числа кожного місяця сплачувати на користь позивача 20000 (двадцять тисяч) форинтів на утримання дитини (аліменти).

Зустрічний позов - відхилено.

Зобов`язує відповідача сплатити 93 000 (дев`яносто три тисячі) форинтів на користь держави за запитом податкового органу, а також інші судові витрати в розмірі 70 505 (сімдесят тисяч п`ятсот п`ять) форинтів за запитом Економічного підрозділу суду міста Сикешфегирвар.

Також зобов`язує відповідача на протязі 15 днів сплатити на користь позивача судові витрати в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) форинтів.

Рішення в частині стягнення коштів на утримання дитини має бути виконано в першу чергу.».

Рішення містить відмітку «рішення набрало законної сили 7 грудня 2020 року».

Крім цього, факт набрання рішенням суду законної сили 07 грудня 2020 року підтверджується повідомленням суду на ім`я позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) від 20 квітня 2021 року.

Згідно з рішенням Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина від 15 жовтня 2020 року № 3.Р.20.343/2020/24 суд розглянув справу на підставі, серед іншого, особистих заяв сторін; відповідачка два рази з`являлася в судове засідання; заявляла зустрічний позов про опіку над дитиною та стягнення аліментів (зокрема, абзаци [1], [33], [36], [47] обґрунтування). У рішенні суду також зафіксовано, що у серпні 2019 року відповідачка просила в Україні про розірвання шлюбу, опіку над дитиною та аліменти на утримання дитини, однак рішення суду першої інстанції було оскаржене позивачем, отже, не набрало законної сили (абзац [20] обґрунтування) (том 1, а. с. 18, 20, 23, 25).

15 жовтня 2020 року Районним судом міста Дуноуйварош, Угорщина складено протокол про оголошення судового рішення у справі № 3.Р.20.343/2020/24, яким зафіксовано, що «суддею було встановлено, що відповідач незалежно від того, що була належним чином повідомлена, не з`явилася на проголошення судового рішення» (том 1, а. с. 8).

Копія рішення Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24, протоколу про оголошення рішення угорською мовою, повідомлення від 20 квітня 2021 року про набрання рішенням суду законної сили засвідчені підписом судді др. ОСОБА_17 і гербовою печаткою Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина (том 1, а. с. 7, 11-16, 168). Переклад вказаних процесуальних документів на українську мову виконаний перекладачем ОСОБА_14 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Герич А. В. 29 січня 2021 року (том 1, а. с. 8, 17-28, 169).

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Cлужба у справах дітей виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, про розірвання шлюбу, відновлення дошлюбного прізвища, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року у справі № 297/1673/19, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дунауйварош (Угорщина) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , укладений ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Нодькорачонь (Угорщина), зареєстрований у Дунауйварошській міській раді, розірвано.

Змінено прізвище позивача при оформленні розірвання шлюбу з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_20 ».

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з його матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 12 серпня 2019 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 536,80 грн (том 1, а. с. 85-94).

Встановлено, що рішення Районного суду міста Дуноуйварош, Угорщина, від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 набрало законної сили 07 грудня 2020 року, а рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 05 лютого 2020 року у справі № 297/1673/19 набрало законної сили 14 червня 2021 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

За статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають із цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що визнання та виконання рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Частиною першою статті 462 ЦПК України встановлено, що рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Договір між Україною та Угорською Республікою про правову допомогу в цивільних справах, ратифікований Законом України від 10 січня 2002 року № 2926-III. Відповідно до статті 17 Договору між Україною та Угорською Республікою рішення визнаються та виконуються, якщо:

a) рішення відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої воно винесено, набрало законної сили та підлягає виконанню;

b) відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої просять визнання та виконання рішення, суд Договірної Сторони, на території якої винесено рішення, є компетентним;

c) сторона, проти якої винесено рішення, не брала участі в розгляді справи, але була викликана до суду згідно із законодавством Договірної Сторони, на території якої було винесено рішення, а також якщо недієздатна особа, проти якої винесено рішення, мала змогу бути представленою належним чином;

d) між тими самими сторонами, з тієї самої справи, на території Договірної Сторони, де рішення слід визнати та виконати, судом раніше не винесено рішення, що набрало законної сили, або в суді даної Договірної Сторони раніше не була порушена така справа;

e) визнання та виконання рішення не суперечить основним принципам правової системи Договірної Сторони, на території якої рішення слід визнати та виконати.

Відповідно до статті 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

За відсутності передбачених міжнародними договорами, актами законодавства та процесуальними нормами підстав для відмови у визнанні рішення іноземного суду та наданні дозволу на його примусове виконання суд зобов`язаний задовольнити відповідне клопотання.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з пред`явленням батьком малолітньої дитини вимоги про надання дозволу на виконання рішення Районного суду міста Дуноуйварош, (Угорщина) від 15 жовтня 2020 року у справі № 3.Р.20.343/2020/24 в частині передачі йому сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнення на його утримання з відповідача ОСОБА_2 аліментів.

Щодо зобов`язання передати дитину

Відповідно до статті 5 Гаазької конвенції 1996 року судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини. З урахуванням статті 7 зазначеної Конвенції у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи держави нового звичайного місця проживання.

Стаття 5 Гаазької конвенції 1996 року містить загальне правило стосовно юрисдикції, яке полягає в тому, що заходи захисту дітей мають бути вжиті судовими або адміністративними органами держави місця постійного проживання дитини.

Поняття «місце постійного проживання» не визначене цією Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин.

Звичайне місце проживання підтверджується: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі.

Враховуючи вказані норми та зважаючи на те, що на момент пред`явлення позову, малолітній ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає на території України разом із матір`ю, наведене свідчить про те, що Україна є звичайним місцем його проживання в розумінні частини першої статті 5 Гаазької конвенції 1996 року, а тому спір між сторонами підпадає під юрисдикцію судів України.

Крім того, питання повернення малолітнього ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Угорщини за місцем проживання батька вже вирішено судами України.

Так, 20 лютого 2020 року Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) звернулося до суду в інтересах громадянина Угорщини ОСОБА_22 з позовом до ОСОБА_3 про забезпечення повернення ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Угорщини.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року в справі № 308/1403/20 у задоволенні позову ОСОБА_22 , в інтересах якого діє Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), до ОСОБА_3 про забезпечення повернення дитини до Угорщини відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_22 , в інтересах якого діє Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_22 , в інтересах якого діє Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), до ОСОБА_3 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у цій справі (провадження № 61-7815св22) постанову Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2022 року скасовано, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2021 року змінено.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції про відмову у поверненні малолітньої дитини до Угорщини, проте змінюючи мотиви такої відмови, Верховний Суд виходив із того, що малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уже прижилася у своєму новому середовищі, в якому знаходиться більше одного року, зокрема, більше чотирьох років, а тому повернення дитини загрожує заподіянням їй психічної шкоди й створить для неї нетерпиму обстановку (пункт b статті 13 Гаазької Конвенції 1980 року).

Верховний Суд також зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, проте інтереси дитини мають переважати над інтересами батьків. Лише прагнення батька до здійснення піклування і реалізацію своїх батьківських прав не є достатнім для твердження про найкращі інтереси дитини для повернення її за місцем проживання батька.

З урахуванням наведеного колегія суддів Верховного Суду звертає увагу, що надання дозволу на виконання рішення угорського суду у справі, яка переглядається, суперечитиме згаданій постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 308/1403/20 (провадження № 61-7815св22), якою по суті вже вирішено спір з приводу повернення дитини до Угорщини.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про те, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду в частині повернення йому сина - малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не підлягає задоволенню з тих підстав, що такий спір підпадає під юрисдикцію судів України та не міг бути вирішений районним судом міста Дуноуйварош (Угорщина). Крім того, такий спір вже вирішений Верховним Судом у справі № 308/1403/20 (провадження № 61-7815св22).

Щодо вирішення питання про стягнення аліментів

Що стосується вирішення питання про надання дозволу на виконання рішення угорського суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, колегія суддів звертає увагу на таке.

Верховним Судом у цій справі встановлено, що з грудня 2018 року дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, рішення іноземного суду в частині зобов`язання передати дитину батькові ухвалено в справі, розгляд якої належить до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України, спір щодо передачі дитини батькові вже вирішений, а саме постановою Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 308/1403/20 (провадження № 61-7815св22) ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні його позову про повернення сина до Угорщини з тих підстав, що останній прижився у своєму новому середовищі, в якому знаходиться більше чотирьох років, а тому повернення дитини загрожує заподіянням їй психічної шкоди і створить для неї нетерпиму обстановку.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає, що клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина не підлягає задоволенню, оскільки виплата аліментів на утримання дитини залежить від того з ким із батьків вона проживає.

Таким чином, постанову апеляційного суду слід скасувати, а ухвалу суду першої інстанції змінити та викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо неповідомлення відповідачки та її представника про дату, час і місце судового засідання судом апеляційної інстанції

Посилання заявниці на те, що апеляційний суд не повідомив її про дату, час і місце судового засідання та розглянув справу за її відсутності спростовується матеріалами справи.

ОСОБА_2 була належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, призначеного судом апеляційної інстанції на 22 серпня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано її матір`ю (том 2, а. с. 1).

Крім того, 22 серпня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Пуканич Е. В. подав до апеляційного суду заяву, в якій просив відкласти судове засідання, призначене на 22 серпня 2022 року, у зв`язку з перебуванням у щорічній відпустці, не надавши при цьому підтверджуючих документів.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року у справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22).

Таким чином, наведені вище доводи касаційної скарги ОСОБА_2 та її представника адвоката Пуканича Е. В. про неповідомлення апеляційним судом про дату, час і місце судового засідання та розгляд справи за відсутності сторони відповідачки не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 412 ЦПК України).

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на викладене, касаційну скаргу ОСОБА_3 необхідно задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, а ухвалу суду першої інстанції змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги заявниця сплатила 908,00 грн судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на її користь.

Керуючись статтями 389, 400, 402, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року скасувати.

Ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Берегівського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2021 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 908,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко Є. В. Петров В. В. Сердюк