Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"28" грудня 2023 р. Справа № 608/3049/23
Номер провадження2-о/608/144/2023
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л. С.
представника заявниці ОСОБА_1 адвоката Дядика Я. Б.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -
В грудні 2023 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
У заяві вона вказала, що разом із своєю донькою ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю з ОСОБА_2 в с. Милівці Чортківського району у будинку баби, який залишився заявниці у спадок. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перебували та не перебувають у шлюбі між собою. Останнім часом під час спільного проживання ОСОБА_2 неодноразово вчиняв відносно заявниці фізичне та психологічне насильство. Фізичне насильство проявлялось у формі незаконного позбавлення волі, нанесення побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень. Психологічне насильство проявлялось у формі словесних образ, погроз, приниженні, залякуванні. Так, після завдання заявниці тілесних ушкоджень ОСОБА_2 забороняв їй виходити з дому та користуватись телефоном, щоб вона не поскаржилась на його дії, розмахував пістолетом (як виявилося пізніше «травматичним») та погрожував, що у випадку, якщо вона звернеться в поліцію, то застрелить її та дочку. З метою вчинення психологічного насильства, ОСОБА_2 забрав у ОСОБА_1 її паспорт, правовстановлюючі документи на нерухоме майно, свідоцтво про народження доньки та погрожував їх знищити, якщо вона не буде виконувати його вказівки. 20.11.2023 після чергового побиття ОСОБА_1 за допомогою рідної сестри та її чоловіка залишила місце свого постійного проживання та звернулась у лікарню за медичною допомогою, а пізніше повідомила про злочин у поліцію. 21.11.2023 до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України. На даний час заявниця разом з донькою проживає в с. Білий Потік у своєї сестри, проте після погроз переживає за свою безпеку. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис строком на шість місяців відносно ОСОБА_2 .
У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Дядик Я. Б. заяву підтримує та просить її задовольнити.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Вислухавши пояснення представника заявниці, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.
Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 10 серпня 2006 року Чортківським РВ УМВС України в Тернопільській області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костелець, Чехія, народилася ОСОБА_1 .
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка заявниці ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання).
Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі.
Базовим нормативно-правовим актом, що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно п.п. 3, 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.
Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Враховуючи положення ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Частиною 2 ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно вимог ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.
З огляду на те, що заявника слід вважати постраждалою особою у відповідності з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, - суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису стосовно кривдника.
При цьому суд також зазначає, що в постанові від 22 лютого 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 531/352/22) вважає помилковим тлумачення висновку, що лише наявність повідомлення підозри у факті вчинення домашнього насильства як кримінального правопорушення, направлення до суду обвинувального акту або вирок кримінального суду є єдиними належними доказами вчинення домашнього насильства у вирішенні питання застосування обмежувального припису в межах ЦПК України. Сама по собі відсутність кримінального провадження щодо вчинення домашнього насильства не може автоматично свідчити про відсутність домашнього насильства, як і наявність кримінального провадження також не свідчить автоматично про вчинення домашнього насильства. Це все фактори, наявність чи відсутність яких має оцінюватись цивільним судом у комплексі для вирішення питання про видання обмежувального припису.
Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою статті 13 Конституції України держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша статті 63 Конституції України передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно, враховуючи що найвища соціальна цінність, закріплена у статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом.
Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.
Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
Враховуючи надані заявницею та її представником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці ОСОБА_1 , яка як жертва домашнього насильства потребує захисту з боку держави.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідності видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 шляхом встановлення тимчасового обмеження прав кривдника та покладення обов`язку, зокрема, встановленого ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.
Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.
Керуючись ст.ст. 5, 13, 76, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 294, 350-1 - 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Заяву задовольнити.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Милівці Чортківського району Тернопільської області) строком на шість місяців, яким визначити такі тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 500 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 100 метрів до ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису повідомити Чортківський РВП ГУНП в Тернопільській області для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчі органи сільської ради за місцем проживання (перебування) заявниці.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення -- 5 січня 2024 року.

Суддя В. І. Парфенюк