П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 року м. Київ

Справа №372/1561/23

Провадження № 22-ц/824/9869/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 16 серпня 2023 року

Повний текст постанови складено 17 серпня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

сторони : позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, подану адвокатом Ковалем Ростиславом Олександровичем, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області, від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернулась до Обухівського районного суду Київської області суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна. про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з під арешту.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якому просила: заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївні вчиняти дії щодо звернення стягнення на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зупинити продаж /проведення торгів з реалізації вказаного майна.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 20 лютого 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва накладено арешт на весь житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Наразі приватним виконавцем вчиняються дії щодо підготовки спірного будинку до продажу на електронних торгах, а тому позивач вважає, що є висока вірогідність що будинок може бути реалізований на торгах без врахування того що частина будинку є власністю позивачки і невжиття забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення прав позивача у разі задоволення вимог.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено продаж арештованого майна, а саме частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.12.2007 року виданого Підгірцівською сільською радою.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою представник приватного виконавця ОСОБА_3 - адвокат Коваль Р.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Зокрема зазначає про те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції не звернув уваги на те, що подаючи позовну заяву про поділ майна подружжя, сторони по справі переслідували єдину протиправну мету, якою є не реальний поділ майна подружжя, а саме уникнення звернення стягнення на відповідне майно в межах виконавчого провадження та ухилення від виконання рішення суду.

Таке твердження підтверджується постановою Верховного суду від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20, в межах якої розглядався спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку , укладеного ОСОБА_2 з ОСОБА_4 після пред`явлення ОСОБА_5 про накладення арешту на відповідне майно боржни, де зазначено щодо протиправності мети та дій ОСОБА_2 , спрямованих на уникнення звернення стягнення на майно та свідоме й умисне ухилення від виконання рішення суду.

Зазначає, що поділ майна є черговою спробою подружжя ОСОБА_6 уникнути звернення стягнення на майно та ухилитися від виконання боргових зобов`язань за рішенням суду.

В судовому засіданні представник представник приватного виконавця Фесик М.О. адвокат Коваль Р.О. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дешевий О.А., представник ОСОБА_2 адвокат Пухальська І.С. проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У квітні 2023 року позивач звернулась до Обухівського районного суду Київської області суду з позовом ОСОБА_2 , третя особа - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з під арешту.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якому просила: заборонити приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. вчиняти дії щодо звернення стягнення на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та зупинити продаж /проведення торгів з реалізації вказаного майна.

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 20 лютого 2023 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва накладено арешт на весь житловий будинок АДРЕСА_2 , який належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Наразі приватним виконавцем вчиняються дії щодо підготовки спірного будинку до продажу на електронних торгах, а тому позивач вважає, що є висока вірогідність що будинок може бути реалізований на торгах без врахування того що частина будинку є власністю позивачки і невжиття забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення прав позивача у разі задоволення вимог.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено продаж арештованого майна, а саме частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.12.2007 року виданого Підгірцівською сільською радою.

В задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, щоспірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна, а тому дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в спосіб зупинення продажу частини житлового будинку, який перебуває під арештом у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя, виключення майна з акту опису та звільнення його з під арешту, в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати:

- за нею, ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої станом на 06.04.2023 року становить 10 561 729,47 грн.

- за відповідачем, ОСОБА_2 , право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_3 , оціночна вартість якої станом на 06.04.2023 року становить 10 561 729,47 гри.

Виключити з опису та звільнити з під арешту частину житлового будинку АДРЕСА_1 , накладений постановою від 20.02.2023 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. по виконавчому провадженню НОМЕР_1 про опис та арешт майна боржника ОСОБА_2 ..

Отже, предметом цього позову є визнання права власності на частину будинку.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України передбачено такий вид забезпечення позову як зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Заходи забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що подаючи позовну заяву про поділ майна подружжя, сторони по справі переслідували єдину протиправну мету, якою є не реальний поділ майна подружжя, а саме уникнення звернення стягнення на відповідне майно в межах виконавчого провадження та ухилення від виконання рішення суду, оскільки ці питання не з`ясовуються судом під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що у суду першої були наявні підстави для задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на майн,о що належить на праві власності відповідачу.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність оскаржуваної ухвали не впливають.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Приватного виконавця виконавчого органу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, подану адвокатом Ковалем Ростиславом Олександровичемзалишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна