Справа № 466/4150/23
Провадження № 2/466/1448/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Єзерського Р.Б.

з участю секретаря Свита А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом адвоката Баюш Лілії Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, Львівської міської ради про визнання права власності, -

встановив:

25 квітня 2023р. адвоката Баюш Лілія Володимирівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки :11:008:0318, площею 0,1 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_3 .

У судовому засідання, яке відбулося 11 травня 2023, судом залучено в якості третьої особи - Львівську міську раду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який за життя уклав заповіт, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у заповіті майна є позивач. 24 січня 2022 позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, внаслідок чого заведено спадкову справу. 09 лютого 2022 позивачеві було видано свідоцтво про спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд. Також, 1/2 частина вказаного будинку належить відповідачеві ОСОБА_2 . В подальшому, листом нотаріуса від 10.03.2023 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки кадастровий номер :11:008:0318, площею 0,1 га, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, у зв`язку з перебуванням земельної ділянки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та необхідністю звернення до суду для визначення належної позивачеві частки. Зазначена земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ухвалою Львівської міської ради №1258 від 10.11.2016 як співвласникам розташованого на ній будинку з господарськими спорудами. У зв`язку із вищенаведеним, позивач має право успадкувати та набути право власності на частину земельної ділянки, що належала за життя його батькові, однак через відмову нотаріуса позбавлений можливості здійснити це в позасудовому порядку, тому змушений звернутися до суду з даним позовом.

Адвокат Баюш Лілія Володимирівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її заява у якій просить суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського територіального округу Матвєєва Юлія Володимирівна у судове засідання не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься заява, у якій позовні вимоги позивача підтримала, та підтвердила, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 за заповітом, розгляд справи просила здійснювати без її участі.

Представник третьої особи - Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.01.2022р., який є батьком позивача ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 24.11.2021 за реєстровим номером 345, згідно з яким усе майно спадкодавець ОСОБА_3 заповів своєму синові ОСОБА_1 .

24 січня 2022 позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, внаслідок чого було заведено спадкову справу №2/2022 від 24.01.2022, номер у спадковому реєстрі 69024724.

09 лютого 2022 позивачеві було видано свідоцтво про спадщину за заповітом, згідно з яким позивач успадкував 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, який належав спадкодавцеві на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Якубець Т.Я. від 06.02.2023 за реєстровим №1-55, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданою 09.02.2023 приватним нотаріусом Львівського міського територіального округу Матвєєвою Юлією Володимирівною за №322421147, номер запису про право власності 5982315, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Інша 1/2 частина вказаного будинку належить відповідачеві ОСОБА_2 , що стверджується реєстраційним посвідченням, реєстровий №546 від 09.02.2000, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, згідно якого будинок АДРЕСА_1 у частині 1/2 зареєстровано за ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-3632 від 28.09.1999.

В подальшому, листом приватного нотаріуса Львівського міського територіального округу Матвєєвою Юлією Володимирівною №25/01-16 від 10.03.2023 позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки кадастровий номер :11:008:0318, площею 0,1 га, на якій розташований зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, у зв`язку з перебуванням земельної ділянки у спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та необхідністю звернення до суду.

Крім того, судом встановлено, що зазначена земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» була передана у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ухвалою Львівської міської ради №1258 від 10.11.2016 «Про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічних документацій із землеустрою, та передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок» як співвласникам розташованого на ній вказаного будинку з господарськими спорудами.

Із вищевказаного заповіту вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем всього майна померлого ОСОБА_1 , зокрема і 1/2 частини земельної ділянки :11:008:0318, площею 0,1 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Згідно ч.1 ст. 1216 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК України)

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. «в» ч. 2 ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Як передбачено ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Верховний Суд у постановах від 12.10.2016р. у справі № 6-2225цс16, від 11.02.2015р. у справі № 6-2цс15 та від 16.09.2020р. у справі № 464/1663/18 висловив правову позицію про те, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачеві ОСОБА_1 , який успадкував по смерті ОСОБА_1 1/2 ідеальної частки у праві власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , а також із частиною приналежних до нього господарських будівель та споруд, в порядку спадкування належить відповідно 1/2 частки на спірну земельну ділянку із кадастровим номером :11:008:0318, площею 0.1 га, яка перебуває під наведеним будинком.

Відповідач ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову, а згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З огляду на те, що після смерті ОСОБА_1 , спадкоємець ОСОБА_3 не може належним чином оформити свої права на земельну ділянку із кадастровим номером :11:008:0318, оскільки на момент смерті спадкодавця частка у спільній сумісній власності не була визначена, відтак належним способом захисту буде визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки земельної ділянки

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4,10,81,263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 355, 357 , 392 ЦК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги адвоката Баюш Лілії Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського мвського територіального округу Матвєєвої Юлії Володимирівни, місцезнаходження: м. Львів, вул. Ковалика, 1, Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, площа Ринок, 1 про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки :11:008:0318, площею 0,1 га, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р. Б. Єзерський