Єдиний унікальний номер: 448/1564/23
Провадження № 2/448/487/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2023 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Юрій БІЛОУС,

за участю секретаря судового засідання Ірини РОМАНЧЕНКО,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

за участю:

позивачка ОСОБА_1 ,

її представник адвокат Галина СТАЛЕВИЧ (ордер серії ВС №1229800 від 20.09.2023 року),

відповідач ОСОБА_2 - не з`явився (заява),

третя особа ОСОБА_3 не з`явилася,

в с т а н о в и в :

І. Короткий виклад обставин справи та позиції сторін:

Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Сталевич Г.О. звернулась в суд із позовними вимогами до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка продовжує навчання, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_6 двадцяти трьохрічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що позивачка перебувала з відповідачем по справі ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.04.2021 року рішенням Мостиського районного суду Львівської області. Від спільного шлюбу мають двоє дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітню доньку ОСОБА_6 (третя особа у справі), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада» на денному стаціонарі на платній основі.

Наголошує, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.02.2021 року, з відповідача ОСОБА_5 , починаючи з 24.11.2020 року були стягнуті аліменти на користь позивачки ОСОБА_4 до досягнення дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повноліття, у розмірі по 1500 грн. щомісячно.

Зазначає, що на даний час старша донька сторін - ОСОБА_6 вже досягла повноліття, однак продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує додаткових витрат на придбання літератури, канцелярських товарів, проживання, харчування, витрати на транспорт.

Вважає, що відповідач має можливість надалі надавати ОСОБА_6 матеріальну допомогу на час навчання.

З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача в користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 у зв`язку з навчанням у розмірі 3000 гривень щомісячно, - до закінчення нею навчання у навчальному закладі бо до досягнення нею 23-річного віку. Також просить суд стягнути з відповідача в користь ОСОБА_4 судові витрати по справі.

ІІ. Процесуальні дії у справі:

Відповідно до проведеного 21.09.2023р., автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано на розгляд судді Білоусу Ю.Б..

Ухвалою суду від 22.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд такої у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 24.10.2023р., об 09:30год..

ІІI. Позиція учасників процесу:

20.10.2023 року від представника позивачки ОСОБА_4 , адвоката Сталевич Г.О., надійшла відповідь на відзив, в якій сторона Позивача наводить контраргументи позиції Відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник адвокат Сталевич Г.О., в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просять суд їх задовольнити.

13.10.2023 року від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, однак у розмірі 1000 грн. щомісячно. В обґрунтування вказаного зазначає, що на даний час є тимчасово безробітнім, а його дохід мінливим. Крім цього, в нього наявні зобов`язання щодо сплати аліментів на їхнього з позивачкою неповнолітнього сина ОСОБА_7 . З урахуванням наведеного, просить суд позовні вимоги ОСОБА_4 задоволити частково.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає частково з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно та просить суд справу розглянути у його відсутності.

Третя особа у справі ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що підтверджується матеріалами справи.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин:

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.

Позивачка як на підставу своїх позовних вимог вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати повнолітню дитину ОСОБА_6 , яка продовжує навчання, що передбачено ст. 199 СК України.

Спірні правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України, Конвенцією ООН про права дитини, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, тощо.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (третьої особи у справі) є: позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області у цивільній справі №448/1431/20 від 20.04.2021 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зареєстрований 04 жовтня 2003 року Гостинцівською сільською радою Мостиського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №04.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19.02.2021 року у цивільній справі №448/1430/20 з відповідача ОСОБА_5 стягувалися на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень, тобто по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.11.2020р. і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 04.10.2023 року по ВП 65219135, відповідач ОСОБА_5 має непогашену заборгованість зі сплати аліментів у сумі 1290,70 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 донька сторін ОСОБА_6 досягла повноліття та на даний час навчається у Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада» на денному стаціонарі ІІ курсу відділення «Фармація» на платній основі, що підтверджується довідкою Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада» №997 від 08.09.2023 року.

Термін навчання на освітньому рівні «фаховий молодший бакалавр» з 01.09.2022 року по 01.07.2025 року.

Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати до досягнення двадцяти трьох років свою повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.

Судом з`ясовано, що форма навчання третьої особи ОСОБА_6 є денною, що призводить до неможливості студентці офіційно працювати та отримувати доходи.

Отже, повнолітня об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину ОСОБА_6 можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов вона потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Судом з`ясовано, зокрема із пояснень позивачки ОСОБА_4 , що повнолітня донька сторін має задовільний стан здоров`я, зареєстрована у АДРЕСА_1 , однак фактично з квітня 2022 року проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_2 та знаходиться на її утриманні, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця від 13.09.2023 року за №232 та довідкою про склад сім`ї №525 від 13.09.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб. Згідно вищевказаних документів, у житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає також відповідач ОСОБА_5 .

Згідно записів в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивачка ОСОБА_4 на даний час перебуває на обліку як безробітня та отримує виплати допомоги по безробіттю відповідно до п.1 ст.22 та п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Також, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15.09.2023 року, позивачці ОСОБА_4 нараховано та виплачено доходів за період з 1 кварталу 2022 по 4 квартал 2022 в сумі 40 750 гривень.

Отже позивачка ОСОБА_4 є працездатною та отримує дохід, однак таких не вистачає для належного забезпечення освітнього процесу повнолітній доньці, яка продовжує навчання ОСОБА_6 , оплату її проживання у гуртожитку, канцелярських товарів, одягу та харчування, тощо.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 має задовільний стан здоров`я, працездатний, володіє на праві приватної власності земельною ділянкою кадастровий номер :13:019:0198 у с.Гостинцеве площею 0,1га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №346851303 від 17.09.2023 року.

Також, з відповідача на даний час стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП №65219135.

Судом з`ясовано, що відповідач регулярно не надає коштів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , яка продовжує навчання.

Як слідує з викладених у позовній заяві та судовому засіданні пояснень сторони позивачки, відповідач ОСОБА_5 отримує мінливий дохід, тому має змогу сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_6 , оскільки така продовжує навчатися.

Водночас, матеріали справи не містять відомостей про офіційне працевлаштування відповідача та суму його доходів та такі відомості сторонами у судовому засіданні не долучалися.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: рішеннями Мостиського районного суду Львівської області від 20.04.2021 року у справі №448/1431/20 та від 19.02.2021 року у справі №448/1430/20; копіями свідоцтв про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 ; довідкою Вищого приватного навчального закладу Львівський медичний фаховий коледж «Монада» №997 від 08.09.2023 року; Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї мешканця від 13.09.2023 року за №232; довідкою про склад сім`ї №525 від 13.09.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб; копією трудової книжки ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 ; відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15.09.2023 року; довідкою ОК-5 ОСОБА_5 від 03.10.2023 року; розрахунком заборгованості по аліментах від 04.10.2023 року по ВП №65219135; копією Договору про навчання ОСОБА_6 від 26.08.2022 року; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №346851303 від 17.09.2023 року; копіями паспортів сторін та іншими матеріалами справи.

V. Оцінка Суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права Судом:

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Зважаючи на пояснення сторони позивача, а також враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги.

Разом з тим, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені.

Крім цього, визначаючи розмір аліментів, суд виходить також з того, що відповідач ОСОБА_5 є особою працездатного віку, володіє на праві приватної власності нерухомим майном, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання ОСОБА_6 , по справі не встановлено.

Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що позивачка навела належні докази необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 у зв`язку з її навчанням, однак враховуючи майновий стан відповідача, відсутність у нього на час розгляду справи постійного доходу, а також часткове визнання ОСОБА_5 позовних вимог у розмірі 1000 грн., слід визначити розмір стягуваних аліментів у сумі 2684 грн., тобто у межах прожиткового мінімуму встановленого законодавством на відповідний рік для працездатних осіб.

У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (Справа «Проніна проти України» N 63566/00, §23, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Підсумовуючи, зокрема беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, - в розмірі 2684 (двох тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) гривень з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21.09.2023 року до моменту закінчення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років..

Згідно ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

VI. Судові витрати:

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути в дохід Держави судовий збір у розмірі 1073 (однієї тисячі сімсот шістдесяти трьох) гривень 60 коп.

Також, представник позивача адвокат Сталевич Г.О. просить суд стягнути з відповідача в користь своєї довірительки понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордера №34 від 21.09.2023 року (позовна заява по аліментах).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.

Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної правової норми ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. по даній справі, представником позивача адвокатом Сталевич Г.О., долучено копію квитанцій до прибуткового касового ордера №34 від 21.09.2023 року та Договір про надання правничої допомоги від 19.09.2023 року.

Також, правнича допомога надавалися ОСОБА_4 , адвокатом Сталевич Г.О., що підтверджується долученим до матеріалів справи ордером про надання правничої (правової) допомоги серії ВС №1229800 від 20.09.2023 року та свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Сталевич Г.О., серії ЛВ №000627, яке видане Радою адвокатів Львівської області 14.07.2017 року.

Також відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що згідно із п. 2 ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», «Данілов проти України»).

Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.08.2021 року у справі № 369/9099/18.

Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19.

Також, постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року визначено, що суд з врахуванням обставин і складності справи зобов`язаний надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатом чого надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Так, адвокатом заявлено про загальну вартість послуги «складання позовної заяви по аліментах» в сумі 6 000 грн. 00 коп.

Однак, дослідивши надані представником позивача документи щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді, суд звертає увагу, що дана категорія цивільних справ (стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання) є досить поширеною, а отже, не потребує витрат значних зусиль при здійсненні професійної правничої допомоги.

На переконання суду, ведення цієї справи у суді не вимагало значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині складання та подання позовної заяви.

Заразом суд зазначає, що надсилання позовної заяви не є професійною правничою допомогою в розумінні норм процесуального права, оскільки така дія не потребує спеціальних професійних навичок в галузі юриспруденції, а є технічним процесом з належного оформлення матеріалів справи, відповідно, не підлягають відшкодуванню.

Тому, суд вважає вартість такої послуги правничої допомоги, зазначену у наданій до суду квитанції до прибуткового касового ордера неспівмірною з фактично виконаною послугою та роботою.

Слід зазначити, що не існує єдиного арифметичного алгоритму для визначення (обчислення) витрат на професійну правничу допомогу, а тому суд повинен у кожному конкретному випадку, визначати розмір таких витрат та їх розподіляти, наводячи відповідні мотиви прийнятих рішень стосовно цих витрат.

Відтак, суд вважає, що 3 000,00 грн., сплачених позивачкою відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №34 від 21.09.2023 року не підлягають розподілу між сторонами.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної не співмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу, беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст.2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивачки, яка була змушена до залучення адвоката для надання професійної правничої допомоги.

Отже, враховуючи зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 3 000 грн., суд вважає, що вимоги ОСОБА_4 в цій частині слід задовольнити частково.

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2684 (двох тисяч шістсот вісімдесяти чотирьох) гривень з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21.09.2023 року до моменту закінчення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчання, однак не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Припинити стягнення аліментів у разі припинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у дохід держави судовий збір в сумі 1073 (однієї тисячі сімдесяти трьох) гривень 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повний текст судового рішення складено 26.12.2023 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Третя особа: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя Юрій БІЛОУС

Рішення суду набрало законної сили «______»___________________20___ року

Суддя Юрій БІЛОУС