Номер провадження: 22-ц/813/1695/23
Справа № 512/526/20
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ), Головне управління Держгеокадастру в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Савранського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року у складі судді Брюховецького О.Ю.,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру в Одеській області та просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360641, виданий 20 липня 2005 року ОСОБА_3 площею 0,150 га, розташовану на території Савранської селищної ради в АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0019; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0019, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа земельної ділянки 0,150 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.07.2005, власник ОСОБА_3 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 360642, виданий 20 липня 2005 року ОСОБА_3 площею 0,431 га, розташовану на території Савранської селищної ради в АДРЕСА_1 , цільове призначення (використання) земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0020; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0020, місце розташування: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, площа земельної ділянки 0,431 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 20.07.2005, власник ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 363,2 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки вищевказані земельні ділянки належать ОСОБА_3 на підставі рішення сесії органу місцевого самоврядування від 01.04.2005 № 552. Згідно з відповіддю Виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області за вих. № 02-11/648/696 від 31.10.2019 на запит адвоката від 18.10.2019 рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 01.04.2005 № 552 в протоколах засідань селищної ради відсутнє, а надати дане рішення неможливо у зв`язку з тим, що таке рішення не приймалось. 23.12.2004 на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 продала Савранському державному лісогосподарському підприємству житловий будинок з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням виконкому Савранської селищної ради №7/7 від 22.05.2008 на зазначений вище житловий будинок визнано право власності за ОСОБА_1 та 05.08.2008 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно і Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, ОСОБА_3 , на думку позивача, не мала права та законних підстав на отримання у 2005 році Державних актів, які створюють перешкоди у реалізації права власності позивача на землю, оскільки саме він, а не вона є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить його скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не мала права та законних підстав на отримання у червні 2005 році державних актів на землю, оскільки ще 23.12.2004 продала зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами Савранському державному лісогосподарському підприємству. На даний час отримані ОСОБА_3 державні акти на земельну ділянку під його житловим будинком, створюють перешкоди у реалізації його права власності на землю, оскільки, як зазначив апелянт, він є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Суд першої інстанції не взяв до уваги правові позиції Верховного Суду, припустився порушень матеріального права, зокрема ст. 125 Земельного Кодексу, статі 377 ЦК України. Право власності на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Зазначив, що набуття ним права власності на будинок ніким не оспорюється та не є предметом спору. Вказував, що відповідач ОСОБА_3 жодного разу до суду не з`явилась, відзив на позов не надала.

01.08.2023 від апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_2 її представника та представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.04.2004 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці виконкому Савранської селищної ради наданій у користування площею 1000 м.кв.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.12.2004, посвідченого нотаріально, ОСОБА_3 відчужила на користь Савранського державного лісогосподарського підприємства в особі директора Слободянюка А.І. будинок АДРЕСА_1 .

Вбачається, що відповідно до листа-замовлення Савранського селищного голови директору ДП "Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" № 44/05 від 04.01.2005 Савранська селищна рада просила виготовити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства громадянам, серед яких, зокрема, значиться ОСОБА_3 .

12.02.2005 начальником Савранського районного відділу земельних ресурсів затверджено технічне завдання на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_2 , в тому числі, стосовно ОСОБА_3 .

Згідно виписки з рішення Савранської селищної ради Савранського району Одеської області 22 сесії IV скликання від 01.04.2005 №552 "Про безоплатну передачу у власність гр. ОСОБА_3 раніше надану в користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства": 1. Передано ОСОБА_3 безоплатно у власність раніше надані в користування земельні ділянки загальною площею 0,581 га, в тому числі: а) для ведення особистого селянського господарства 0,431 га ріллі, яка розташована в АДРЕСА_1 ; б) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,150 га, з них під господарськими будівлями та дворами 0,150 га, яка в АДРЕСА_1 . 2. Видано гр. ОСОБА_3 державні акти на право власності на земельні ділянки.

З наявної в матеріалах справи копії висновку Савранського районного відділу земельних ресурсів від 20.03.2005 вбачається, що ОСОБА_3 погоджено передачу земельної ділянки площею 3.07 га, у тому числі 0,150 га - присадибна ділянка та 0,431 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з висновком №8 від 03.02.2005 Савранський районний відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства погодив передачу земельних ділянок у власність громадянам, зокрема ОСОБА_3 загальною площею 0,581 га.

Відповідно до акту Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 про встановлення в натурі меж земельної ділянки, ОСОБА_3 проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,150 га, в тому числі ріллі 0,081 га під одно та двоповерховою житловою будовою - 0,069 га надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана ОСОБА_3 тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель.

Згідно з актом Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 26.05.2005 року про встановлення в натурі меж земельної ділянки, ОСОБА_3 проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки площею 0,431 га, в тому числі ріллі 0,431 га, надану їй у власність із земель не наданих у власність або користування смт. Саврань. Надана земельна ділянка може бути використана ОСОБА_3 тільки за цільовим призначенням з дотриманням комплексу природоохоронних заходів по захисту земель.

В матеріалах справи також наявний додаток до акту встановлення в натурі меж земельної ділянки від 26.05.2005 ситуаційна схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки гр. ОСОБА_3 та ситуаційний план.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360641 від 20.07.2005 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0019, розташованої на території АДРЕСА_1 , площею 0,150 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №360642 від 20.07.2005 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0020, розташованої на території АДРЕСА_1 , площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства.

Вбачається, що 21.05.2008 ДП «Савранське лісове господарство» звернулось до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області про прийняття на баланс будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , балансова вартість яких становить 20 633,90 грн для надання ОСОБА_1 права власності на вказаний будинок.

21.05.2008 ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Савранської селищної ради Одеської області та просив визнати за ним право власності на житловий будинок та господарські будівлі в АДРЕСА_1 .

Рішенням виконкому Савранської селищної ради № 7/7 від 22.05.2008 на зазначений вище житловий будинок визнано право власності за ОСОБА_1 та 05.08.2008 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Отже, позивач на підставі свідоцтва про право власності від 05.08.2008 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

З викладеного вище слідує, що станом на час набуття у серпні 2008 року позивачем права власності на будинок по АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 вже набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0019, розташовану на території АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а тому підстави вважати порушеними права позивача, які виникли до набуття ним прав на будинок відсутні.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно з положеннями статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі N2-3007/11 (провадження N 14-525цс18) зроблено правовий висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі N 546/110/18, від 08 квітня 2020 року у справі N 532/138/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі N 757/37554/18, від 27 листопада 2019 року у справі N 183/269/16, від 10 жовтня 2018 року у справі N 362/884/16.

У постанові від 22.09.2020 у справі №127/18934/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 у справі 463/1540/14-ц.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Зазначений висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі 916/1608/18.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) вказала, що якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів яким чином визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та скасування її державної реєстрації порушує його суб`єктивне право або охоронюваний законом інтерес, з урахуванням тієї обставини, що станом на час реєстрації за ОСОБА_3 права власності на вказану земельну ділянку та отримання державного акта на право власності на неї, позивач не набув право власності на будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, а відтак обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не відповідає вимогам закону, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо земельної ділянки, площею 0,431 га для ведення особистого селянського господарства, позивачем не доведено наявність прив`язки ділянки до будинку, який належить йому на праві власності, а тому доводи позивача про те, що оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку та її державною реєстрацією порушені його права є безпідставними.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав внаслідок оспорюваних ним державних актів на право власності на земельні ділянки та наявність підстав для скасування їх державної реєстрації.

Відповідно до положень 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 24 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 21.08.2023

Головуючий:

Судді: