Ухвала

18 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 274/7466/13-ц

провадження № 61-1163св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року в складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - банк, АТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу.

Позов мотивований тим, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0 від 30 травня 2007 року, на виконання умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 44 960,00 євро, та кредитний договір № 0 від 16 вересня 2008 року, на виконання умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 40 000 дол. США. ОСОБА_1 не виконує зобов`язань за вказаними договорами з повернення кредиту та сплати процентів, через що в нього виникли відповідні заборгованості, до складу яких також входить пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за процентами за користування кредитом.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаними договорами забезпечено договорами поруки № 0/п від 30 травня 2007 року та № 229241 від 16 вересня 2008 року, укладеними між банком та ОСОБА_2 .

Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість станом на 08 липня 2013 року за:

кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року у розмірі 46 809,01 євро, що згідно офіційного валютного курсу Національного банку України складає 482 010,26 грн, з яких: 36 386,44 євро (374 685,07 грн) - заборгованість за кредитом; 9 125,46 євро (93 968,35 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 416,81 євро (4292,06 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 880,30 євро (9064,78 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом;

кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року у розмірі 44 792,88 дол. США, що згідно офіційного валютного курсу Національного банку України складає 358029,49 грн, з яких: 32 484,82 дол. США (259 651,17 грн) - заборгованість за кредитом; 10 910,10 дол. США (87 204,43 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 344,51 дол. США (2753,67 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 053,45 дол. США (8420,22 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в складі судді: Корбут В. В., від 21 лютого 2022 року позов банку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року станом на 08 липня 2013 року у сумі 45 529,84 євро, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 386,44 євро, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 726,59 євро, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 416,81 євро.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року у сумі 42 204,16 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 484,82 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 719,34 дол. США.

У задоволенні інших позовних вимог банку відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

ОСОБА_1 станом на 08 липня 2013 року має заборгованість перед Банком за тілом кредиту: за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року в розмірі 36 386,44 євро; договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року - у розмірі 32 484,82 дол. США;

докази того, що процентна ставка була змінена у порядку, передбаченому умовами цих договорів, матеріали справи не містять. Відповідно до частини другої статті 1056-1 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. За таких обставин суд вважав, що розрахунки заборгованості за процентами, проведені Банком, є неправильними (суперечать умовам договорів). При визначенні правильного розміру заборгованості за процентами, суд виходив з того, що: за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року ОСОБА_3 станом на 08 липня 2013 року мав сплатити проценти у розмірі 26 992,59 євро, виходячи зі ставки 11,90% річних, з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року випливає, що ним було сплачено 18 266,00 євро, тобто заборгованість становить 8 726,59 євро; за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року ОСОБА_3 станом на 08 липня 2013 року мав сплатити проценти у розмірі 23 173,27 дол. США, виходячи зі ставки 16,00% річних, з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року вбачається, що ним було сплачено 13 453,93 дол. США, тобто заборгованість становить 9 719,34 дол. США.

згідно довідки-розрахунку заборгованості пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за кредитним договором № 0 від 30.05.2007 р.) ОСОБА_3 станом на 08 липня 2013 року має сплатити Банку пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 416,81 євро, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цей розрахунок не спростований, суд також не виявив у ньому помилок, у тому числі - невідповідності умовам договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року. Між тим, суд критично оцінив розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом (за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року) станом на 08 липня 2013 року - 880,30 євро (т. 1, а. с. 21), оскільки пеню нараховано на проценти, розмір яких є неправильним. При цьому за наявними матеріалами справи суд, не маючи спеціальних знань, позбавлений можливості встановити правильний розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року.

суд першої інстанції вважав, що уся пеня за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року (станом на 08 липня 2013 року: 344,51 дол. США та 1 053,45 дол. США) нарахована банком безпідставно, оскільки її нарахування не передбачено умовами цього договору. Суд не розглядає як частину договору про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників, на які міститься посилання у договорі та які містять умови про нарахування пені, оскільки доказів їх підписання ОСОБА_3 матеріали справи не містять;

між банком (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) украдено договір поруки № 0/п від 30 травня 2007 року, за умовами якого поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року (т. 1, а. с. 39 - 40). Однак рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2014 року у справі № 274/5048/14-ц, яке набрало законної сили, договір поруки № 0/п від 30 травня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_2 , визнано припиненим (т. 1, а. с. 144). Між банком (кредитор) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки № 229231 від 16 вересня 2016 року, за умовами якого Поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за виконання ОСОБА_4 усіх зобов`язань, що виникли з договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року (а. с. 36 - 38);

тому суд першої інстанції зробив висновок, що позов банку підлягає частковому задоволенню, а саме - на його користь підлягає стягненню: з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 30 травня 2007 року станом на 08 липня 2013 року у сумі 45 529,84 євро, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 386,44 євро, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 8 726,59 євро, пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 416,81 євро; солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року у сумі 42 204,16 дол. США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 484,82 дол. США, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9 719,34 дол. США. А в задоволенні іншої частини позову потрібно відмовити.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2022 року змінено та викладено абзаци 2, 3, 5, 6 його резолютивної частини в наступній редакції:

стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 30 травня 2007 року станом на 08 липня 2013 року в сумі 46 809,01 євро, з яких: 36 386,44 євро - заборгованість за кредитом; 9 125,46 євро - заборгованість по процентам за користування кредитом; 416,81 євро - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 880,30 євро - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом;

стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року станом на 08 липня 2013 року в сумі 43 561,14 дол. США, з яких: 32 484,82 дол. США - заборгованість за кредитом; 9 719,34 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 344,51 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1 012,47 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

В іншій частині рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21 лютого 2022 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

встановивши, що боржник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за укладеними договорами належним чином не виконували, договір поруки № 0/п від 30 травня 2007 року, укладений між банком та ОСОБА_2 в судовому порядку визнано припиненим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для дострокового стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0 від 30 травня 2007 року і солідарного стягнення з ОСОБА_1 та його поручителя ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 від 16 вересня 2008 року;

в той же час, при стягненні частково заборгованості за кредитним договором №0 від 30 травня 2007 року за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що 31 липня 2008 року, 29 квітня 2011 року, 31 квітня 2011 року, а також в деякі інші дні, проценти за кредитним договором Банком нараховувались у подвійному розмірі за ставкою 23,80 % річних, а не 11,9 % річних, як передбачено договором, а тому сума розміру заборгованості за процентами становить 8726,59 євро, а не 9125,46 євро, як зазначав позивач. Також, при відмові в задоволенні позову про стягнення пені у розмірі 880,30 євро за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом по даному кредитному договору, суд зазначив, що критично оцінює розрахунок пені, оскільки таку нараховано на проценти, розмір яких є неправильним, а суд, не маючи спеціальних знань, позбавлений можливості встановити правильний її розмір. Колегія суддів не погоджується з висновком суду у цій частині. Згідно пункту 5.2 кредитного договору, відповідно до вимог статті 651 ЦК України сторони погодили, що Банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання певних обставин, зокрема, порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов цього Договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором). Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону її збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа. Такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде зазначена у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього Договору (а. с. 23-27, т.1). Матеріали справи свідчать, що на адресу ОСОБА_1 22.02.2008 Банк направив повідомлення за № 177386, у якому повідомив позичальника, що з 12.03.2008 Банк запроваджує нову систему нарахування відсотків за користування кредитом №0 від 30.05.2007 на прострочену суму основного боргу. Банк вказав, що нараховуватиме на прострочену суму основного боргу підвищені проценти у розмірі збільшеної вдвічі від діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу. Отже, ОСОБА_1 був повідомлений Банком про зміну умов кредитного договору, а саме підвищення процентної ставки вдвічі відповідно до умов договору (пункт 5.2), рекомендованим листом, що підтверджується списком згрупованих відправлень Банку (а.с.119-120 т.1).

оскільки умови кредитного договору від 30 травня 2007 року містили умови зміни розміру процентної ставки у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, ОСОБА_1 допустив прострочення платежів, а Банк дотримався визначеної договором процедури повідомлення боржника про підвищення процентної ставки, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення процентів за користування кредитом у повному обсязі в сумі 9125,46 євро. Як наслідок, позовна вимога Банку про стягнення пені у розмірі 880,30 євро за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом також підлягає задоволенню, оскільки її розмір у розрахунку заборгованості визначений відповідно до пункту 4.1. кредитного договору №0;

при відмові у задоволенні позову Банку в частині стягнення пені за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року, а саме, у розмірі 344,51 дол. США за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 1053,45 дол. США за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що пеня Банком нарахована безпідставно, оскільки її нарахування не передбачено договором. Також, на думку суду першої інстанції, Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк» (надалі - Правила), які містять умови нарахування пені, не є частиною кредитного договору №0, так як не містять доказів підпису позичальника ОСОБА_1 . Колегія суддів не погодилась з висновком суду у цій частині. Пункт 1.1.1 Договору про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 16 вересня 2008 року зазначає, що підписуючи цей Договір позичальник погоджується з викладеною у Правилах пропозицією Банку надати позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах. Правила, після підписання сторонами Договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними його умовами (пункт 1.1.2 Договору). Відповідно до пункту 1.1.3 Договору підписи сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання сторонами цього Договору, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього Договору. Матеріали справи свідчать, що Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 підписано особисто ОСОБА_1 16 вересня 2008 року, отже, після його підписання сторони досягли усіх його істотних умов (а.с.31-32 т.1). Тому, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про безпідставне нарахування Банком пені, оскільки така передбачена пунктом 4.1. Правил, які є невід`ємною частиною Договору. Окрім того, Правила споживчого кредитування позичальників, які детально регламентують умови кредитування, Банком були опубліковані для публічного ознайомлення у виданні «Голос України» від 30 серпня 2008 року (а.с.113-117 т.1);

колегія суддів погодилася з висновком суду про те, що банком 29 квітня 2011 року, 31 травня 2011 року, 10 червня 2011 року, а також в інші дні, проценти за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року безпідставно нараховувались у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, а саме - за ставкою 32,00 % річних, а не 16,00 % річних. Банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати зміни розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (повідомлення Банку) за адресою позичальника (пункт 5.1. Правил). Однак, матеріали справи не містять, а позивач під час розгляду справи не надав доказів повідомлення позичальника про зміну процентної ставки шляхом направлення ОСОБА_1 відповідного листа. За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що проценти за кредитним договором № 0 від 16 вересня 2008 року банком без підстав нараховувались у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню в сумі 9 719,34 дол. США;

оскільки досягнення між сторонами умов договору щодо сплати пені у разі порушення термінів погашення грошового зобов`язання за кредитним договором від 16 вересня 2008 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 344,51 дол. США, та частково пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1012,47 дол. США з розрахунку, що позов у частині стягнення процентів за користування кредитом задоволено частково в сумі 9 719,34 дол. США. Тому рішення суду підлягає зміні як в частині розміру стягнутої заборгованості, так і в частині стягнення судових витрат.

Аргументи учасників справи

У січні 2023 року АТ «УкрСиббанк» подало касаційну скаргу на постанову Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року, в якій просило оскаржену постанову апеляційного суду в частині відмови у стягненні заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року на суму на суму 1231,74 дол. США (відсотків на суму 1 190,76 дол. США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 40,98 дол. США) скасувати та справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

умова щодо нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену заборгованість визначена у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКІБ «УкрСиббанк» (протокол № 243 від 21 серпня 2008 року, які є невід`ємної частиною Договору. Згідно за пункту 1.3.1 Правил передбачено, що процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в договорі. Сторони погоджуються, що згідно з умовами Правил, може бути встановлений інший розмір процентної ставки, при цьому додаткова угода до договору не укладається. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення;

згода (домовленість) відображена за змістом Додаткової угоди № 4 від 09 червня 2011 року до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року, відповідно до пункту 3 якої визначено: «3. Сторони домовились, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором. Нарахування подвійної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дати виникнення прострочення, а саме, з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у Договорі. Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості». Отже, за погодженими між сторонами вбачається наявність згоди (домовленості) щодо застосування підвищеної відсоткової ставки на прострочену заборгованість. Це свідчить про те, що застосування підвищеної відсоткової ставки за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16.09.2008 року від 09 червня 2011 року є законним та обґрунтованим;

в частині вимог до поручителя ( ОСОБА_2 ) також укладено Додаткову угоду №4 від 09 червня 2011р. до Договору поруки № 229241 від 16 вересня 2008 року за якою у пункті 2. доповнено договір поруки пункту 1.6. наступного змісту: «1.6. Сторони ознайомлені з усіма умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов`язання, в тому числі стосовно можливості зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку виконання зобов`язань, що забезпечуються відповідно до цього Договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов`язань у більшу та/або меншу сторону, строку і порядку його виконання у випадках, передбачених умовами договору (ів), що обумовлюють основне зобов`язання. Сторони підтверджують, що згідно цього Договору забезпечуються також і розмір зобов`язань, строк і порядок їх виконання, який може бути змінено відповідно до умов вищевказаних договору (ів), що обумовлюють основне зобов`язання». Вказане, в свою чергу, свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для відмови у позові в цій частині. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, що викладено у постанові від 24 серпня 2022 року в справі № 274/5622/16-ц;

при вирішенні позовних вимог та при прийнятті оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального права (порушення положень статей 89, 95, 263 ЦПК України) без належної оцінки та дослідження доказів у справі, що є порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (суд не надав належної оцінки умовам кредитного договору № 0 від 16 вересня 2008 року, зокрема, умовам щодо права банку на нарахування збільшеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу). Судом апеляційної інстанції не враховано результати домовленості сторін які стосуються умов щодо нарахування збільшеної відсоткової ставки, що призвело до формування передчасних та необґрунтованих висновків про відсутність у позивача права на нарахування підвищеної відсоткової ставки. Вказана призвело до передчасної відмови у задоволенні вимог на суму 1 231,74 дол. США, (відсотків на суму 1190,76 дол. США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 40,98 дол. США);

при відмові у задоволенні позову у частині стягнення боргу за відсотками, суд апеляційної інстанцій безпідставно не врахував, що умовами договору, укладеного між сторонами, погоджено, що позичальник сплачує як щомісячні проценти, так і проценти за підвищеною ставкою у разі, якщо допустить прострочення щомісячних обов`язкових до сплати платежів. При цьому, від встановлення вказаних вище обставин залежить правильне вирішення спору, оскільки часткова відмова у позові пов`язана саме з висновками про неправомірне підвищення відсоткової ставки з боку банку.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог банку про солідарне стягнення відсотків на суму 1 190,76 дол. США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 40,98 дол. США згідно договору № 0 від 16 вересня 2008 року. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі.

10 серпня 2023 року справа передана судді-доповідачу Крату В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 10 лютого 2023 року зазначено, що підставами касаційного оскарження вказаного судового рішення АТ «УкрСиббанк» зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 серпня 2022 року у справі № 274/5622/16-ц, та не дослідив зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що 30 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Банк) та ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 44 960 євро, що дорівнює еквіваленту 306719,14 грн за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних. Додатком №1 до вказаного договору складено графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною Договору про надання кредиту. Вказані кредитний договір та графік підписано Банком та позичальником ОСОБА_1 (а.с. 23-30 т.1).

16 вересня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 40 000 дол. США, що дорівнює еквіваленту 194 068 грн за курсом НБУ на день укладення договору, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,00 % річних.

Додатком № 1 до вказаного договору складено графік погашення кредиту (з Правилами), який є невід`ємною частиною Договору про надання споживчого кредиту. вказані кредитний договір та графік підписано Банком та позичальником ОСОБА_1 (а.с. 31-35 т.1).

16 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року, у якій сторонами погоджено внесення змін у Договір, зокрема, пункт 5.2 доповнено новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 Договору» (а. с. 118 т.1).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_2 були укладені наступні договори поруки: №0/п від 30 травня 2007 року та №229241 від 16 вересня 2008 року (а. с. 36-40 т.1). Відповідно до умов Договорів поруки, ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з Кредитних договорів. Відповідальність ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є солідарною.

09 червня 2011 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду № 3 до договору поруки №0/п від 30 травня 2007 року. Відповідно до пункту 1 сторони домовились, що поручитель надає свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується Договором, а саме: графіку погашення кредиту та кінцевого терміну виконання основного зобов`язання - 30 травня 2021 року, якщо інший термін не буде застосований згідно умов договору, а також щодо встановлення з 09 червня 2011 року за використання кредитних коштів процентної ставки у розмірі 11,90%. Всі інші умови кредитного договору залишено без змін (а.с.137 т.1).

Згідно з наданими банком довідок - розрахунків заборгованості, станом на 08 липня 2013 року, заборгованість ОСОБА_1 становить:

за кредитним договором №0 від 30.05.2007 у розмірі 46809,01 євро, що згідно офіційного валютного курсу Національного банку України складає 482010,26грн, з яких: 36386,44 євро (374685,07 грн) - заборгованість за кредитом; 9125,46 євро (93968,35 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 416,81 євро (4292,06 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 880,30 євро (9064,78 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с. 14-22 т.1);

за кредитним договором №0 від 16 вересня 2008 року у розмірі 44792,88 дол. США, що згідно офіційного валютного курсу Національного банку України складає 358029,49 грн, з яких: 32484,82 дол. США (259651,17 грн) - заборгованість за кредитом; 10910,10 дол. США (87204,43 грн) - заборгованість по процентам за користування кредитом; 344,51 дол. США (2753,67 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 1053,45 дол. США (8420,22 грн) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом (а. с. 6-13 т.1).

23 липня 2013 року та 31 липня 2013 року на адреси відповідачів Банком були направлені вимоги про наявність кредитної заборгованості за кредитними договорами та її сплати протягом 31 календарного дня з дати отримання цієї вимоги. Вказані вимоги ОСОБА_1 отримані 06 серпня 2013 року, а ОСОБА_2 - 03 серпня 2013 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.49-56 т.1).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2014 року у справі №274/5084/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки, визнано припиненим договір поруки №0/п від 30 травня 2007, укладений між Банком та ОСОБА_2 (а. с.144, т.1).

Банком 29 квітня 2011 року, 31 травня 2011 року, 10 червня 2011 року, а також в інші дні, проценти за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року нараховувались у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, а саме - за ставкою 32,00 % річних, а не 16,00 % річних.

Позиція Верховного Суду

Щодо нових доказів

АТ «УкрСиббанк» до касаційної скарги додає копію:

додаткової угоди № 4 від 09 червня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року;

додаткової угоду № 4 від 09 червня 2011 року до договору поруки № 229241 від 16 вересня 2008 року;

Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження визначені главою 2 розділу V Перегляд судових рішень ЦПК України.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до визначених процесуальним законом повноважень Верховний Суд здійснює перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення питання про прийняття нових доказів на стадії касаційного перегляду справи у суді касаційної інстанції. Аналіз матеріалів справи свідчить, що в ній відсутня копія додаткової угоди № 4 від 09 червня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року та копія додаткової угоду № 4 від 09 червня 2011 року до договору поруки № 229241 від 16 вересня 2008 року. Тому банку слід відмовити у долучені до матеріалів справи нових доказів (копії додаткової угоди № 4 від 09 червня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року та копії додаткової угоду № 4 від 09 червня 2011 року до договору поруки № 229241 від 16 вересня 2008 року).

Щодо закриття касаційного провадження

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини першої статті 396 ЦПК України).

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що «процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що «під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи».

У справі, що переглядається, банк просив, з урахуванням меж касаційного перегляду, стягнути солідарно з боржника та поручителя підвищені проценти та пеню, за прострочення їх сплати. Встановлені фактичні обставини: банком 29 квітня 2011 року, 31 травня 2011 року, 10 червня 2011 року, а також в інші дні, проценти за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року безпідставно нараховувались у більшому розмірі, ніж це передбачено договором, а саме - за ставкою 32,00 % річних, а не 16,00 % річних. Банк протягом 7 (семи) календарних днів з дати зміни розміру процентної ставки повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки, шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа (повідомлення банку) за адресою позичальника. Матеріали справи не містять, а позивач під час розгляду справи не надав доказів повідомлення позичальника про зміну процентної ставки шляхом направлення позичальнику відповідного листа.

У справі № 274/5622/16-ц банк просив стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за процентами та пенею, нарахованими кредитором за умовами кредитного договору.

Встановлені фактичні обставини: банк та позичальник уклали кредитний договір про надання споживчого кредиту (з Правилами) № 0. За цим кредитним договором банк надав позивальникові кредит у розмірі 366 161, 84 грн на споживчі цілі - погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 21 вересня 2007 року № 1 (№0), укладеним між банком та позичальником. Кредит надано строком до 15 листопада 2037 року. Позичальник зобов`язаний сплачувати борг в розмірі ануїтетного платежу, що становить 7 331, 36 грн, до 15 числа щомісяця. За користування кредитними коштами позичальник сплачує проценти за ставкою 23, 9 % річних. Пунктом 2.7 договору також передбачено, що за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка у підвищеному розмірі, що визначений Правилами споживчого кредитування. Банк також нарахував проценти за ставками 23, 9 %, 47, 9 %, 4 %, 8 % за період із 15 жовтня 2015 року до 15 листопада 2016 року - 109 232, 61 грн, із яких сплачено 28 336, 83 грн та залишок за процентами складає 80 895, 78 грн.

Висновок касаційного суду: умовами договору, укладеного між сторонами, погоджено, що позичальник сплачує як щомісячні проценти, так і проценти за підвищеною ставкою у разі, якщо допустить прострочення щомісячних обов`язкових до сплати платежів. При цьому за поточними платежами у позичальника не припиняється обов`язок зі сплати щомісячних процентів у разі прострочення попередніх щомісячних платежів, натомість за простроченими платежами виникає додатковий обов`язок зі сплати збільшених процентів, який триває до моменту погашення простроченої заборгованості, що спростовує висновки судів про неможливість одночасного нарахування банком як щомісячних процентів, так і підвищених, оскільки вони нараховуються на різні суми - на поточну заборгованість підлягають нарахуванню та сплаті щомісячні проценти, а на прострочену - збільшені проценти до моменту погашення простроченої заборгованості. Заперечуючи проти розрахунку заборгованості, здійсненого банком, позичальник не спростував його, не надав доказів своєчасного погашення заборгованості за кредитом, що виключало б виникнення обов`язку зі сплати підвищених відсотків за користування кредитом, а тому такі заперечення не можуть бути враховані судом, оскільки за правилами частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій мали надати оцінку розрахунку заборгованості, наданому до суду банком, із урахуванням умов кредитування, підстав та порядку нарахування щомісячних та підвищених процентів. Ненадання банком до суду графіка погашення платежів не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки умовами договору визначений розмір щомісячного ануїтетного платежу. Суди не обґрунтували, яким чином брак у матеріалах справи графіка платежів позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема правильність нарахування процентів. Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом містить відомості про: дату сплати згідно з графіком платежів, максимальний залишок заборгованості згідно з графіком погашення, дату фактичного погашення заборгованості за наданим кредитом, суму фактичного погашення за наданим кредитом, залишок строкової заборгованості за наданим кредитом, залишок простроченої заборгованості за кредитом, загальний залишок заборгованості. Розрахунок заборгованості за процентами відтворює дату здійснення банком операцій, суму заборгованості, на яку нараховано проценти, розмір процентної ставки, період, за який нараховані проценти, розмір нарахованих процентів, залишок строкової заборгованості за процентами, залишок простроченої заборгованості за процентами, загальний залишок заборгованості за процентами. Довідки-розрахунки пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами включають період, залишок простроченої заборгованості за кредитом та процентами, ставку пені, суму пені за прострочення погашення кредиту та процентів. Суди дійшли висновку про стягнення суми кредиту, проте не зазначили, з яких підстав не підлягає стягненню пеня на прострочену суму кредиту.

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постанові Верховного Суду від 24 серпня 2022 року в справі № 274/5622/16-ц, та на яку послався банк у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається, оскільки зроблені за різних фактичних обставин.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (частина третя статті 411 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду від 24 серпня 2022 року в справі № 274/5622/16-ц, та на які посилався банк у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.Оскільки суд касаційної інстанції зробив висновок про закриття касаційного провадження з підстав, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для висновку про те, що суд не дослідив зібрані у справі докази згідно пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 260, 396, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству «УкрСиббанк» у долучені до матеріалів справи нових доказів (копії додаткової угоди № 4 від 09 червня 2011 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 16 вересня 2008 року та копії додаткової угоду № 4 від 09 червня 2011 року до договору поруки № 229241 від 16 вересня 2008 року).

Закрити касаційне провадження у справі № 274/7466/13-ц за касаційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на постанову Житомирського апеляційного суду від 30 листопада 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков