У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого- судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря- Мех В.Ю., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , суд

В С Т А Н О В И В :

21 серпня 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» 28 229, 34 гр. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестбудгаличина» 268,40 гр. судового збору.

У заяві про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги було заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 634, 06 гр.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви у цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1-3 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, в тому числі, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення.

У випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Статтею 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Перелік вимог, за якими може бути видано судовий наказ, визначено статтею 161 ЦПК України.

Частиною 3 статті 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми та змісту судового наказу приведені в статті 168 ЦПК України.

Так, у судовому наказі зазначаються: 1) дата видачі наказу; 2) найменування суду, прізвище та ініціали судді, який видав судовий наказ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стягувача та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків стягувача та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, а також інші дані, якщо вони відомі суду, які ідентифікують стягувача та боржника; 4) посилання на закон, на підставі якого підлягають задоволенню заявлені вимоги; 5) сума грошових коштів, які підлягають стягненню; 6) сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника; 7) повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті; 8) відомості про порядок та строки подання заяви про скасування судового наказу; 9) дата набрання судовим наказом законної сили; 10) строк пред`явлення судового наказу до виконання; 11) дата видачі судового наказу стягувачу. Зазначені у пунктах 9-11 частини першої цієї статті відомості вносяться до судового наказу у день його видачі стягувачу для пред`явлення до виконання.

Порядок стягнення витрат на професійну правничу допомогу врегульовано Главою 8 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом справи, отже такі витрати є судовими.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної суми, та витрат зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Так, відповідно до частин 1, 2, 3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Тобто, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою, відповідно до статті 174 ЦПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З точки зору Глави 2 ЦПК України судовий наказ є самостійним і спрощеним видом судового провадження.

Тобто, в силу очевидності права вимоги заявника, відсутній спір про наявність самого права.

Таким чином, уже сама по собі форма наказного провадження не передбачає можливості подання будь-якої заяви по суті спору.

Це, в свою чергу, унеможливлює подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

Крім того, суд враховує, що у розділі ЦПК України «Наказне провадження» взагалі відсутнє посилання на можливість стягнення витрат на правову допомогу на користь заявника, якщо про це було вказано в поданій заяві.

З урахуванням цього при вирішенні даного питання підлягають застосуванню загальні норми закону, які регулюють порядок та підстави відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене рішення.

Відповідно до ст.133 ЦПК України до судових витрат, в тому числі, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Тому витрати на правову допомогу у справах наказного провадження повинні стягуватись з боржника, у випадку їх включення в заяву про видачу судового наказу, за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, на підставі загальних положень Цивільного процесуального законодавства.

Частинами 2, 4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи викладене вище, порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приведеного вище аналізу цивільного процесуального законодавства, боржник позбавлений можливості доведення неспівмірності витрат, заявлених до стягнення заявником, що суперечить вимогам ст.ст. 12, 137 ЦПК України.

Тобто, стягнення з боржника на користь заявника витрат на правову допомогу суперечить самій суті наказного провадження, оскільки договір не є укладеним саме між заявником та боржником, а також не є неоспорюваною заборгованістю.

У свою чергу, нормами процесуального закону не передбачено стягнення з боржника у наказному провадженні сум, які відмінні від неоспорюваної заборгованості, за подання заяви про видачу судового наказу.

Виходячи зі змісту ст. 141 ЦПК України, що регулює розподіл судових витрат між сторонами, такий розподіл можливий лише за наслідками розгляду справи у позовному провадженні.

В той же час, за змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справи за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що ухвалення додаткового рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, можливе лише у разі розгляду справи в порядку позовного провадження та постановлення судом рішення по суті позовних вимог.

Виходячи із вищевикладеного, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, крім судового збору, в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні.

З урахуванням цього, підстави для стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись ст. 133, 134, 137, 141, 160-161, 168, 260-261, 270 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбудгаличина» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.А. Шереметьєва