Справа №760/9362/23
Провадження №4-с/760/96/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва

у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Тодосюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ України Цапенко Світлани (стягувач - Акціонерне товариство «ОТП Банк»),

В С Т А Н О В И В :

Боржник ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить зобов`язати головного державного виконавця Цапенко С. Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням ВП НОМЕР_2 ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 23 березня 2023 року він звернувся із заявою до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна, який було накладено постановою від 29 серпня 2014 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_2. Листом №54503 від 13 квітня 2023 року головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Цапенко С. зазначила, що 23 червня 2016 року у вказаному виконавчому провадженні було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Також у листі зазначено, що виконавчі провадження, які завершені, знищені за закінченням трирічного терміну зберігання виконавчих проваджень. При цьому головний державний виконавець зазначила, що у Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві підстави для відновлення вказаного виконавчого провадження та зняття арешту, накладеного при здійсненні цього виконавчого провадження, відсутні.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 квітня 2023 року для розгляду скарги визначено суддю Аксьонову Н.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 06 липня 2023 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Скаржник ОСОБА_1 подав заяву про розгляд скарги за його відсутності, в якій вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

На підставі ч.2 ст.450 ЦПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги у відсутності учасників справи.

З`ясувавши доводи та аргументи скаржника, викладені в його скарзі, обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення скарги з огляду на таке.

Судом встановлено, що на виконанні у Солом`янському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-422-1/10 від 05 червня 2012 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення боргу зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 179928,58 грн.

29 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_2.

23 червня 2016 року державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону №606-XIV від 21 квітня 1999 року), винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського В ДВС України у м. Києві про зняття арешту майна, який накладено постановою ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві НОМЕР_2 від 29 серпня 2014 року.

13 квітня 2023 року головним державним виконавцем Солом`янського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Цапенко С. було відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про зняття арешту у зв`язку із знищенням виконавчого провадження НОМЕР_2 за закінченням терміну зберігання.

Вважаючи таку відмову у знятті арешту з майна неправомірною, скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною скаргою.

Виходячи зі змісту п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд, зокрема, у постанові від 28 жовтня 2020 року (справа №204/2494/20), в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувану не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог статей 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18).

Згідно зі статтею 129 Конституції України виконання судового рішення є обов`язковим.

При цьому матеріали справи не містять доказів виконання виконавчого листа №2-422-1/10 від 05 червня 2012 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення боргу зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 179928,58 грн.

Як вже було зазначено судом, 23 червня 2016 року державним виконавцем, керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція Закону №606-XIV від 21 квітня 1999 року) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

За змістом п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Частиною першою ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 23 указаного закону встановлено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:

1) пред`явленням виконавчого документа до виконання;

2) частковим виконанням рішення боржником;

3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже після повернення виконавчого документа стягувачу 23 червня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV строк на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання сплинув. Відомостей про поновлення стягувачу пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання судом не встановлено.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження відкриті виконавчі провадження, в тому числі ВП НОМЕР_2 щодо примусового стягнення зі ОСОБА_1 коштів за виконавчим листом №2-422-1/10 від 05 червня 2012 року відсутні.

Як зазначено у відповіді державного виконавця від 13 квітня 2023 року виконавче провадження НОМЕР_2 знищено.

Проте згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №337593468 від 30 червня 2023 року зареєстровано обтяження 6835483 від 29.08.2014 року - арешт нерухомого майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 29.08.2014 року у ВП НОМЕР_2.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

А тому суд прийшов до висновку, що необхідно скасувати арешт нерухомого майна, накладений постановою Відділу ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 29 серпня 2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (номер запису обтяження 6835483).

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ України Цапенко Світлани (стягувач - Акціонерне товариство «ОТП Банк») - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження Відділу ДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 29 серпня 2014 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2 (номер запису обтяження 6835483).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відомості про учасників справи:

- скаржник (боржник) - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

- стягувач - Акціонерне товариство «ОТП Банк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43; ;

- орган ДВС - Солом`янський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 76-Б; .

Суддя Солом`янського районного

суду міста Києва Н.М. Аксьонова