Справа № 183/3373/23
№ 2-о/183/161/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

20 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованою особою - Перещепинську міську раду Новомосковського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування заяви, з урахуванням уточнених вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті матері відкрилась спадщина, зокрема на земельну ділянку площею 1,78 гектарів, яка передана для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Млинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 660046, виданого 25 травня 2003 року Млинівецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області на підставі рішення ІІ сесії ІV скликання Млинівецької сільської ради від 16 червня 2002 року.

Заявник зазначила, що вона у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте постановою нотаріуса від 20 липня 2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із наявністю розбіжностей в написанні прізвища та по батькові спадкодавця, а саме: у свідоцтві про смерть прізвище та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_3 », а у Державному акті на право приватної власності на землю прізвище та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ».

Зазначені розбіжності у прізвищі та по батькові спадкодавця унеможливлює оформлення та видачу заявнику свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, просить суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт серії Р1 № 660046, виданий 25 травня 2003 року Млинівецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області на підставі рішення ІІ сесії ІV скликання Млинівецької сільської ради від 16 червня 2002 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,78 гектарів, яка передана для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Млинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21 на ім`я ОСОБА_5 , фактично був виданий на ім`я ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, згідно заяви представника заявника, останній просив розглядати справу за його відсутністю, , вимоги підтримує, просить задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши надані заявником та її представником докази, суд приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Здолбуново Ровенської області народилася ОСОБА_7 . Її батьками вказані: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03 лютого 1954 року.

16 липня 1996 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , 1954 р.н., після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 присвоєно прізвище ОСОБА_10 , що підтверджується відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 13 серпня 1996 року Новомосковським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 90 років померла мати заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 26 квітня2022 року Виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 91, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26 квітня 2022 року.

За життя,24 квітня 2020 року ОСОБА_2 залишила заповіт серії НОМ № 036740, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. за р.№ 285-286, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла заявнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Здолбуново Ровенської області, що підтверджується Витягом про реєс рацію в Спадковому реєстрі № 60053126 від 24 квітня 2020 року.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку площею 1,78 гектарів, яка передана для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Млинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області.

Спадкова земельна ділянка належить померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 660046, виданого25 травня 2003 року Млинівецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області на підставі рішення ІІ сесії ІV скликання Млинівецької сільської ради від 16 червня 2002 року.

Встановлено, що заявник ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте відповіддю постановою нотаріуса від 20 липня 2022 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із наявністю розбіжностей в написанні прізвища та по батькові спадкодавця, а саме: у свідоцтві про смерть прізвище та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_3 », а у Державному акті на право приватної власності на землю прізвище та по батькові спадкодавця зазначено « ОСОБА_4 ».

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що посвідчення № НОМЕР_4 від 08 лютого 1993 року, посвідчення ветеранів війни серії НОМЕР_5 від 22 листопада 2004 року та довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру видані на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Бакоти Кременецького району Тернопільської області.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при оформленні Державного акту на право приватної власності на землю було допущено описку в написанні прізвища та по батькові спадкодавця, а саме: замість вірно « ОСОБА_11 » помилково зазначено « ОСОБА_12 »; замість вірно « ОСОБА_13 » помилково вказано «Демедівна».

У відповідності до статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як вже було зазначено, з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи надані заявником та її представником докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти, на які посилаються останні, в зв`язку з чим, вимоги підлягають задоволенню.

За приписами ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 6-10, 12, 76-81, 89, 258, 259, 263-268, 272, 273, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що Державний акт серії Р1№ 660046, виданий 25 травня 2003 року Млинівецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області на підставі рішення ІІ сесії ІV скликання Млинівецької сільської ради від 16 червня 2002 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,78 гектарів, яка передана для ведення сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Млинівецької сільської ради Кременецького району Тернопільської області, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 21 на ім`я ОСОБА_5 , фактично був виданий на ім`я ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на заявника ОСОБА_1 .

Учасники справи:

- заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заінтересована особа: Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 43.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 20 червня 2023 року.

Суддя Д.І. Городецький