17 серпня 2023 року м. Мукачево Справа 303/7940/22
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
у складі: головуючого судді - Кость В.В.
секретар судового засідання Станкович К. І.
Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши заяву про розподіл судових витрат на правничу допомогу по справі
за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє ОСОБА_2
до відповідачів: (1) Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ПЗУ УКРАЇНА»
(2) приватного підприємця ОСОБА_3 ;
(3) ОСОБА_4
про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
9 серпня 2023 року від представника відповідача (3) надійшла до суду засобами поштового зв`язку заява про розподіл судових витрат по вищевказаній справі.
Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат відповідачем (3) був наведений у відзиві на позовну заяву. Під час слухання справи ОСОБА_5 було зроблено заяву про подання доказів щодо витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня проголошення рішення.
17.08.2023 року від представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача (3) ОСОБА_5 надійшли заяви про розгляд заяви щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу по справі без їх участі.
У відповідності до частини четвертої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Дослідивши подані заяви, матеріали справи №303/7940/22, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до пункту третього 3 частини першої ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (надалі Кодекс) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішене питання про судові витрати.
Згідно з частинами першою та третьою статті 133 Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, представник відповідача надав: додаткову угоду №20/12-2022-1 від 20.12.2022 до Договору про надання правової допомоги від 22.09.2022, акт приймання-передавання виконаних робіт від 28.07.2023 року, звіт про виконання робіт за період 20.12.2022 року 28.07.2023 за провадженням 2/303/1205/22 у цивільній справі №303/7940/20 в суді першої інстанції (згідно Договору про надання правової допомоги від 22.09.2020 року, додаткової угоди від 20.12.2022 року №20/12-2022-1 до договору про надання правової допомоги від 22.09.2022 укладених з ОСОБА_4 (надалі Звіт).
Із поданого звіту вбачається, що всього ОСОБА_5 за надання правничої допомоги за договором було витрачено 15 год. Відповідачу (3) було надано такі послуги:
- підготовлено додаткову угоду №20/12-2022-1 від 20.12.2022 року до договору про надання правової допомоги від 22.09.2022 року;
- забезпечено первинний аналіз позовної заяви, підстав та предмету позову на предмет їх обґрунтованості долученими до позову доказами, здійснено підготовку та подання відзиву на позовну заяву з підготовкою та направленням відзиву перед поданням до суду засобами поштового зв`язку;
- засвідчено примірники доданих до відзиву на позовну заяву документів в обсязі необхідному для судового розгляду справи;
- роз`яснено клієнту права та обов`язки; зміст висновків щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами у постановах Верховного Суду;
- участь в судовому розгляді справи в суді першої інстанції та участь у переговорах щодо мирного врегулювання судового спору з представником позивача, доведення запропонованих позивачем істотних умов мирного вреглювання спору;
- підготовка акту приймання-передавання виконаних робіт, звіту, заяви про розподіл судових витрат з подальшим її надсиланням та поданням до суду.
Відповідно до правових висновків висловлених Верховним Судом у справі №922/1964/21 від 16.11.2022 учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Крім того, ОСОБА_5 представляв у справі інтереси двох відповідачів, а тому, відповідно вивчав однакову кількість матеріалів справи та готував ідентичні відзиви щодо кожного з них.
Представник позивача просить суд відмовити в стягненні судових витрат на правничу допомогу з причин їх завищення, а також через їх безпідставність, враховуючи поведінку відповідача при вирішенні справи, який категорично заперечував факт спричинення шкоди.
Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі, доводи сторін у контексті з вищевказаними положеннями законодавства, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід відмовити з наступних підстав.
Суд бере до уваги ті обставини, що предметом розгляду справи є спір, який виник внаслідок винних дій ОСОБА_4 , який спричинив ДТП, та винна якого була доведена у межах розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за даним фактом (справа №303/5015/22).
Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з правовими приписами частини дев`ятої ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
Наведене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у Додатковій постанові від 6 липня 2022 року по справі №905/671/19 при вирішенні аналогічного питання щодо розподілу судових витрат.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 133, 137, 141, 246, 270, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області,
2. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Суддя В.В. Кость