Справа № 203/1880/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачки - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна, стягнення компенсації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 , в якому посилалась на те, що вони почали проживати разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу з початку 2000 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька ОСОБА_4 .. На початку 2020 року їх сім`я розпалась та спільне проживання припинено. За час проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу із відповідачем ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_1 ; гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Автомобіліст-1». Посилаючись на вказані обставини, позивачка у первісному позові просила встановити факт її спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 в період з 01.01.2000 року по 01.01.2020 року, а також поділити спільно набуте майно шляхом визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за відповідачем права власності на автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Автомобіліст-1».

В подальших заявах позивачка збільшила позовні вимоги, посилаючись також на те, що 23.06.2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 10000 доларів США, під 7% річних. Вказані кошти були спільними коштами позивачки та ОСОБА_6 , як такі, що нажиті під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На виконання договору позики ОСОБА_7 10.12.2018 року повернув ОСОБА_6 кошти в сумі 1000 доларів США, а 03.12.2019 року кошти в сумі 10400 доларів США. Разом з тим, половину цих коштів в сумі 5700 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату подачі уточненого позову становить 208441 грн. 02 коп., ОСОБА_6 їй не повернув.

Крім того, за час спільного проживання в період з 2001 року по 2020 рік ними за спільні кошти було придбано: телевізор SAMSUNG, с.н. Е46ES7507UX; стаціонарний комп`ютер; домашній кінотеатр Yamaha та п`ять колонок Yamaha; барабанну установку; посудомийну машину Electrolux; пральну машину ARDO, с.н. 9-0; газову плиту ARDO, cod4/02/2005; мікрохвильову піч SAMSUNG; швейну машинку Brother; холодильник Bosh; принтер Canon, NO.QZD61770; телевізор Philips, с.н.508618515; кондиціонер Midea, с.н.С3; пилосос Electrolux ZE 2263. За життя ОСОБА_6 телевізор SAMSUNG, с.н. Е46ES7507UX; стаціонарний комп`ютер; домашній кінотеатр Yamaha та п`ять колонок Yamaha; барабанну установку, протиправно вивіз з квартири АДРЕСА_1 , де вони проживали. Загальну вартість спірного майна вона оцінює в сумі 775200 грн., крім грошових коштів.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка в уточненому позові просила встановити факт її спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 в період з 01.01.2000 року по 01.01.2020 року, а також поділити спільно набуте майно шляхом визнання за нею права власності на частину квартири АДРЕСА_1 ; частину гаражу № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Автомобіліст-1»; 5700 доларів США, що в еквіваленті становить 161542 грн. 56 коп.; посудомийну машину Electrolux, вартістю 3500 грн.; пральну машину АRDO, с.н. 9-0, вартістю 500 грн.; газову плиту ARDO, cod4/02/2005, вартістю 2000 грн.; мікрохвильову піч SAMSUNG, вартістю 200 грн.; швейну машинку Brother, вартістю 2500 грн.; холодильник Bosh, вартістю 10000 грн.; принтер Canon, NO.QZD61770, вартістю 2000 грн.; телевізор Philips, с.н.508618515, вартістю 2500 грн.; кондиціонер Midea, с.н.С3, вартістю 1500 грн.; пилосос Electrolux ZE 2263, вартістю 500 грн. Також просила стягнути в солідарному порядку з відповідачів 208441 грн. 02 коп., що є еквівалентом 208441 грн. 02 коп.

У наданому відзиві та письмових поясненнях відповідач ОСОБА_6 проти позову заперечував, посилаючись на те, що з позивачкою він познайомився на початку 2000 року. На той момент остання перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 , який було розірвано 13.02.2001 року. Після розірвання шлюбу позивачка переїхала жити до квартири своїх батьків по АДРЕСА_2 , де вона і зареєстрована. В цей період він почав із нею зустрічатись. Він проживав в квартирі АДРЕСА_3 , а позивачка в квартирі батьків. Вони проживали окремо та їх зустрічі були пов`язані із святкуванням днів народження, відвідування кінотеатру, спільного відпочинку. Через деякий час позивачка почала вимагати переїзду її з сином від першого шлюбу до нього, на що він не погоджувався. В 2006 році відносини із позивачкою було розірвано. Квартира АДРЕСА_1 була придбана ним за особисті кошти в сумі 237350 грн., отримані від продажу його іншої особистої квартири АДРЕСА_3 за 188870 грн. та решти коштів, подарованих йому його матір`ю ОСОБА_3 в жовтні 2006 року. В цей час він з позивачкою не проживав однією сім`єю. Приблизно в цей час він дізнався, що позивачка вагітна. Розуміючи, що це його дитина, він запропонував позивачці переїхати в його нову квартиру на АДРЕСА_4 , щоб створити належні умови для дитини. З січня 2007 року вони стали разом із позивачкою проживати в квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 . В кінці 2008 на початку 2009 року відносини з позивачкою було припинено. Він самостійно організовував домашнє господарство, придбавав собі готову їжу, самостійно прав речі. Спільного господарства з позивачкою не вів. В цей час він познайомився із ОСОБА_8 та через деякий час почав із нею зустрічатись. В 2012 році разом із ОСОБА_8 вони зробили ремонт в квартирі АДРЕСА_5 , що належала її батьку та з цього часу разом із нею та її сином стали жити в цій квартирі по теперішній час, ведуть спільне домашнє господарство, спільно відпочивають, організовують подорожі. Він щоденно відвозить ОСОБА_8 на роботу та забирає з роботи. В них є сімейні традиції. Автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_3 та гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Автомобіліст-1» було придбано за грошові кошти ОСОБА_8 , які були надано нею йому для придбання цього майна у спільну сумісну з нею власність, що підтверджується розписками від 23.03.2016 року та від 10.01.2017 року. Дані кошти ОСОБА_8 отримала від продажу 13.03.2012 року належної їй квартири АДРЕСА_6 за ціною 303384 грн., що за офіційним курсом НБУ на той час становило 37989 доларів США. Так, автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_3 , згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2016 року було придбано за 567500 грн., за надані ОСОБА_8 кошти по розписці від 23.03.2016 року, що дорівнювало 21744 доларам США. Гараж № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Автомобіліст-1» він придбав 14.01.2017 року за 5000 доларів США, які було надано ОСОБА_8 по розписці від 10.01.2017 року. На момент складання розписки від 23.06.2017 року про надання в борг ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 10000 доларів США, він з позивачкою не перебував у шлюбі та разом не проживав. Надані в борг кошти були його власники коштами. Побутову техніку ним було придбано за власні кошти, а частину після припинення спільного проживання із позивачкою. Підтвердити це документально він не може, оскільки документи залишались в квартирі АДРЕСА_1 , де продовжує мешкати позивачка та перебувають в її розпорядженні. Також відповідач посилався на те, що позивачкою було пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки квартира АДРЕСА_1 ним була придбана 01.11.2006 року. Тому, якщо позивачка вважала дану квартиру спільною сумісною власністю, то позов про поділ майна мав бути поданий протягом трьох років з дати придбання майна.

Представник відповідачки ОСОБА_3 , що була залучена в якості правонаступника померлого відповідача ОСОБА_6 , в наданих письмових поясненнях просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на ті ж самі підстави, що були наведені у відзиві відповідачем ОСОБА_6 .

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04.06.2020 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 04.06.2020 року було задоволено клопотання представника позивачки про звільнення останньої від сплати судового збору за подачу позову та заяви про його забезпечення.

Також ухвалою суду від 04.06.2020 року було частково задоволено клопотання представника позивачки про забезпечення позову та накладено арешт на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09.11.2020 року було залишено без руху позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 .

Протокольною ухвалою суду від 22.03.2021 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_1 в частині заявлених вимог про стягнення компенсації вартості частки автомобіля «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 24.05.2021 року провадження по справі було зупинено на підставі п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України в зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_6 .

Ухвалою від 30.05.2022 року провадження по справі було поновлено та залучено до участі у справі в якості правонаступників померлого відповідача ОСОБА_6 його спадкоємців доньку ОСОБА_4 та матір ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 09.01.2023 року було прийнято позову заяву ОСОБА_1 в остаточній редакції від 08.12.2022 року; прийнято відмову ОСОБА_9 від заявленого нею позову, як третьою особою із самостійними вимогами із закриттям провадження по справі за цим позовом на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Протокольною ухвалою від 16.02.2023 року для представництва інтересів неповнолітньої відповідачки ОСОБА_10 було залучено орган опіки та піклування в особі Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали позов та просили задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема відміток у паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , що позивачка ОСОБА_1 з 13.08.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , який було розірвано 13.02.2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку ОСОБА_1 , батьком якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 зазначено ОСОБА_6 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дудіної О.С. від 22.11.2021 року після померлого ОСОБА_6 було заведено спадкову справу №14/2021 року на підставі за заявами про прийняття спадщини матері останнього ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 .

Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною першою та другою ст.21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму ст.60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі №214/1520/15-ц.

У постанові від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження №14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст.ст.3,74 СК України) і підсумувала, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Тобто, під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, суд має установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок їхньої спільної праці.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя.

Суд враховує, що як положеннями КпШС України, так і положеннями діючого СК України передбачено можливість перебування особи лише в одному шлюбу. Крім того, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01.01.2004 року, тобто після набрання чинності СК України, так як КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу і такі правовідносини вирішувались згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про власність».

За вказаних обставин, а також враховуючи, що позивачка до 13.02.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, заявлені останньої вимоги про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 за період з 01.01.2000 року по 01.01.2004 року, не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_6 та його правонаступник мати ОСОБА_3 , не заперечували факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_11 в період з січня 2007 року по січень 2012 року, а тому вказані обставини в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до акту про фактичне проживання особи без реєстрації однією сім`єю за підписами мешканців квартир АДРЕСА_7 , скріпленого печаткою та підписом директора КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР, вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю у квартирі АДРЕСА_8 вказаного будинку з 2012 року по дату складання акту.

З договору дарування від 13.03.2012 року вбачається, що ОСОБА_8 від імені якої діяв на підставі довіреності ОСОБА_6 було подаровано своєму малолітньому сину ОСОБА_12 квартиру АДРЕСА_5 .

Згідно заказу-наряду №2499 АТ «Нова лінія», товарних чеків, специфікацій та квитанцій вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виступали замовниками та покупцями товару з доставкою за адресою: АДРЕСА_9 .

27.10.2006 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 було продано за 188870 грн. належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_3 .

Через чотири дні, 01.11.2006 року, ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу було придбано спірну квартиру АДРЕСА_1 ) за ціною 237350 грн.

Як зазначав ОСОБА_6 в своєму відзиві та поясненнях під час розгляду справи, а також підтвердила його мати ОСОБА_3 , залишок коштів на придбання спірної квартири, невистачаючих від продажу квартири АДРЕСА_3 , йому було подаровано матір`ю.

Згідно договору купівлі-продажу від.13.03.2012 року ОСОБА_8 за ціною 303384 грн. було продано належну їй квартиру АДРЕСА_6 .

Відповідно до розписки від 23.03.2016 року ОСОБА_6 було отримано від ОСОБА_8 кошти в сумі 567500 грн. на придбання автомобіля «Citroen C4 Picasso» у їх спільну власність, а згідно розписки від 10.01.2017 року отримано від останньої кошти в сумі 5000 доларів США для придбання у спільну з нею власність гаражу в Гаражному кооперативі «Автомобіліст-1».

На підставі договору купівлі-продажу №6428/0004 від 23.03.2016 року ОСОБА_6 за 567500 грн. було придбано транспортний засіб автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_3 , який за договором купівлі-продажу від 03.07.2020 року було ним продано іншій особі.

Згідно ордеру №815 від 21.01.2017 року ОСОБА_6 було передано в користування на праві особистої власності гаражний бокс № НОМЕР_7 в Гаражному кооперативі «Автомобіліст-1», за адресою: м.Дніпро, вул.Ушакова,2а.

Відповідно до розписки від 23.06.2017 року ОСОБА_6 було надано у позику ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10000 доларів США під 7% річних на строк до 01.07.2019 року. Відповідно до розписки від 03.12.2019 року ОСОБА_7 було повернути ОСОБА_6 отримані за розпискою кошти з відсотками в сумі 10400 доларів США.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу та копії трудової книжки ОСОБА_6 вбачається, що останній з 2000 року вів трудову діяльність та мав дохід.

З наведених вище доказів вбачається, що спірне майно: квартиру АДРЕСА_1 , автомобіль «Citroen C4 Picasso», д/н НОМЕР_3 , гаражний бокс № НОМЕР_7 в Гаражному кооперативі «Автомобіліст-1», ОСОБА_6 було придбано за особисті кошти, отримані від продажу належної йому квартири та за кошти отримані згідно розписок від ОСОБА_8 .

В свою чергу позивачкою ОСОБА_1 суду не представлено жодного доказу, які би свідчив про наявність в неї будь-яких доходів та її участі у придбанні зазначеного вище спірного майна, а також побутової техніки та надання ОСОБА_6 у борг ОСОБА_7 за розпискою від 23.06.2017 року коштів, що належали також їй, або складали їх спільний із ОСОБА_6 бюджет.

За вказаних обставин, наведених вище положень СК України та правових позицій Верховного Суду, оскільки під час розгляду справи встановлено та підтверджено стороною відповідача факт придбання спірного майна за особисті кошти ОСОБА_6 , а позивачкою в свою чергу ці обставини не спростовано та не доведено належними та допустимими доказами факту спільної участі коштами або працею у придбанні цього майна, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині поділу майна та стягненні коштів.

Оскільки метою встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу були похідні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, а також враховуючи відмову в задоволенні цих вимог, суд вважає, що встановлення відповідного юридичного факту не буде мати для позивачки правового значення.

В зв`язку із цим, в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити, таким чином відмовивши в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки позивачку ухвалою суду було звільнено від сплати судового збору, судові витрати в цій частині підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,21,36,57,60,741 Сімейного кодексу України, ст.ст.2,3,10-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна, стягнення компенсації відмовити повністю.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18 серпня 2023 року.

Суддя С.Ю.Казак