ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/5512/23

Провадження № 22-ц/4820/1519/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/5512/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2023 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_2 до Хмельницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказував, що 10.11.1986 виконавчим комітетом міської ради було видано ордер серії ХМО №0852 на житлове приміщення в будинку житлового кооперативу №38 квартира АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із останньою з 07.10.2009 ОСОБА_2 05.04.2012 був зареєстрований у спірній квартирі. Як вказує позивач, після смерті ОСОБА_3 він мав намір оформити спадкові права, проте нотаріусом було йому рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спірну квартиру. Разом з тим, на запит адвоката ТОВ «ЖЕО» надало відповідь про те, що у товариства відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували внесення членами кооперативів пайових внесків за квартири.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, а саме на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів про сплату ОСОБА_3 пайових внесків в повному обсязі на квартиру АДРЕСА_2 , проте суду було надано відповідь ТОВ «ЖЕО» про те, що у товариства відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували внесення членами кооперативів пайових внесків за квартиру. Разом з тим, ОСОБА_3 проживала у спірній квартирі 34 роки, з 1986 року по день смерті та в разі не сплати пайових внесків за квартиру ТОВ «ЖЕО» зверталося би до суду про стягнення заборгованості або виселення останньої. Крім того, у разі несплати пайового внеску за квартиру, ОСОБА_2 було б відмовлено у реєстрації в квартирі. Апелянт посилається на те, що підставою для вселення в квартиру є ордер серії ХМО №0852 на жиле приміщення в будинку житлового кооперативу №38 квартири АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив від Хмельницької міської ради на апеляційну скаргу не надходив.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача Хмельницької міської ради до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином; про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача та представника учасника справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 листопада 1986 року виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів ОСОБА_3 видано ордер на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу серії ХМО №0852 на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.10).

07 жовтня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Згідно довідки № Г-03-10473 Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 02.03.2021 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 08.01.1987 ОСОБА_3 та 05.04.2012 ОСОБА_2 (а.с.9).

14 лютого 2023 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Побережною І.М. надано ОСОБА_2 роз`яснення про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 не має підстав через відсутність документів, що підтверджують право власності спадкодавця на зазначене майно. І для вирішення даного питання рекомендовано ОСОБА_2 звернутися до суду (а.с.7).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, адже позивачем не надано доказів про сплату ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пайових внесків в повному обсязі за квартиру АДРЕСА_2 . Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону України «Про кооперацію» право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується.

Частиною першою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 5 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які, підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Таким чином, необхідною умовою набуття права власності на квартиру є повна сплата пайових внесків членом житлово-будівельного кооперативу.

В разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 не оформила право власності на спірну квартиру.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним.

У частині третій статті 12, частині першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Частиною першою, другою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, подані сторонами докази, а саме: копії ордеру на житлове приміщення в будинку житлово будівельного кооперативу №0852 серії ХМО, свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 07.10.2009, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12.10.2020; повідомлення Хмельницького БТІ №737967 від 09.12.2022, висновок про вартість майна 3139/01-14 від 28.12.2022, відповідь ТОВ «ЖЕО» від 07.12.2022 №460, Довідку №Г-03-10473 Відділу реєстрації місця проживання Хмельницької міської ради, роз`яснення приватного нотаріуса від 14.02.2023 за вих. №7/02-14, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме доказів оплати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі пайових внесків за квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того, архівний витяг рішення виконкому Хмельницької міської ради від 30.10.1986 №279/А «Про видачу ордерів членам житлово-будівельного кооперативу №90 для заселення будинку АДРЕСА_4 », що приєднаний судом до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду, підтверджує факт членства померлої ОСОБА_3 в житлово-будівельному кооперативі №90, що встановлений судом першої інстанції, проте не підтверджує факту сплати останньою в повному обсязі пайових внесків за квартиру АДРЕСА_2 .

Враховуючи недоведеність сплати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі пайових внесків за зазначене спірне майно, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у позові через недоведення позовних вимог, судова колегія вважає їх голослівними.

Адже факт проживання ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в спірній квартирі з 1986 року по день смерті (34 роки) та не звернення протягом зазначеного часу ТОВ «ЖЕО» до суду з вимогами про стягнення заборгованості по сплаті пайових внесків чи виселення останньої, а також посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 у разі несплати пайових внесків було б відмовлено у реєстрації в спірній квартирі не є підтвердженням факту оплати в повному обсязі ОСОБА_3 пайових внесків за квартиру АДРЕСА_2 та наявності підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданим стороною позивача доказам не приймаються до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду по їх оцінці та тлумачення їх на власну користь.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай