Ухвала

Іменем України

14 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 646/3304/14-ц

провадження № 61-11109ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніков Анатолій Геннадійович, на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»)

до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що 29 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_2 укладений кредитний договір від 29 грудня 2007 року, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі

90 000 доларів США строком до 29 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

29 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира

АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого останній набув право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами від 29 грудня 2007 року.

Червонозаводський районний суд міста Харкова заочним рішенням

від 20 травня 2014 року у справі № 646/3304/14-ц позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1

на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором

від 29 грудня 2007 року в сумі 649 131,85 грн. Стягнув з ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати зі сплати судового збору по 1 827 грн з кожного.

На підставі вказаного судового рішення були видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання.

25 листопада 2014 року відкриті виконавчі провадження: ВП № НОМЕР_2,

ВП № НОМЕР_1, за якими боржником є ОСОБА_2 , та ВП № НОМЕР_3,

ВП № НОМЕР_4, за якими боржником є ОСОБА_1 . Виконання рішення триває, крім ВП № НОМЕР_1, яке, за даними автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП), завершено.

19 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого остання набула майнові права вимоги за договорами, вказаних у додатках до цього договору. Згідно з додатком до зазначеного договору стороною кредитного договору від 29 грудня 2007 року є ОСОБА_2 , іпотечного договору

від 29 грудня 2007 року - ОСОБА_1

05 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу майнових прав вимоги, відповідно до умов якого останній набув прав кредитора за кредитним та іпотечним договорами

від 29 грудня 2007 року.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

25 січня 2019 року ОСОБА_4 зареєстрував право власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Заявниця вказувала, що після задоволення ОСОБА_4 своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття права власності на нього, ОСОБА_1 набула усіх прав кредитора за основним зобов`язанням - кредитним договором

від 29 грудня 2007 року, позичальником (боржником) за яким є ОСОБА_2 , у тому числі право бути стороною виконавчого провадження.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд замінити стягувача виконавчого провадження ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ОСОБА_1 з виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2014 року у вказаній справі.

Червонозаводський районний суд міста Харкова своєю ухвалою

від 13 лютого 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовив.

Харківський апеляційний суд своєю постановою від 29 червня 2023 року ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2023 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від ПАТ «Дельта Банк» до неї, а, відтак, відсутні правові підстави для здійснення процесуального правонаступництва. Тому заява про заміну сторони виконавчого провадження задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року через систему «Електронний суд», ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніков А. Г., просить скасувати судові рішення суддів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявниця підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Також вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від: 04 вересня 2019 року у справі № 487/4846/16-ц (провадження № 61-15510св18),

24 лютого 2021 року у справі № 751/4443/18 (провадження № 61-7194св19).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 29 грудня 2007 року між ВАТ «Сведбанк»

та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 90 000 доларів США строком до 29 грудня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором,

29 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого останній набув право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами

від 29 грудня 2007 року.

Червонозаводський районний суд міста Харкова заочним рішенням

від 20 травня 2014 року у справі № 646/3304/14-ц позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнив. Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1

на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором

від 29 грудня 2007 року в сумі 649 131,85 грн. Стягнув ОСОБА_2 ,

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати зі сплати судового збору по 1 827 грн з кожного.

19 жовтня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого остання набула майнові права вимоги за договорами, вказаних у додатках до цього договору. Згідно з додатом до зазначеного договору стороною кредитного договору від 29 грудня 2007 року є ОСОБА_2 , іпотечного договору

від 29 грудня 2007 року - ОСОБА_1

05 грудня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого останній набув прав кредитора за кредитним та іпотечним договорами від 29 грудня 2007 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні

(пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 55 ЦК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Заміна стягувача жодним чином не порушує законних прав та інтересів боржника та з врахуванням положень статті 516 ЦК України не залежить від його думки щодо такої заміни.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові

від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження

№ 61-16520сво18) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин».

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження

№ 14-197цс21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене

статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього».

Суди встановили, що відповідно до змісту заочного рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 20 травня 2014 року заборгованість за кредитним договором була стягнута солідарно

з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

На підставі вказаного судового рішення були видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання, та відкриті виконавчі провадження, зокрема,

ВП № НОМЕР_3, ВП № НОМЕР_4, за якими ОСОБА_1 є боржником.

З огляду на визнання стягувачем за собою права власності у позасудовому порядку на предмет іпотеки, належного ОСОБА_1 як майновому поручителю, суди встановили, що заборгованість за кредитним договором, стягнена судовим рішенням, погашена.

Відповідно до частини першої статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не дають підстав для заміни сторони виконавчого провадження, адже до неї не перейшли права та обов`язки сторони (стягувача) виконавчого провадження,

а надають можливість їй як солідарному боржникові/майновому поручителю звернутися до іншого боржника ( ОСОБА_2 ) з окремим позовом в порядку позовного провадження, визначившись з характером та матеріально-правовим регулюванням таких правовідносин.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до неї прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами від ОСОБА_4 , який є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову

у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Висновки Верховного Суду від: 04 вересня 2019 року у справі

№ 487/4846/16-ц (провадження № 61-15510св18), 24 лютого 2021 року у справі № 751/4443/18 (провадження № 61-7194св19), на які посилається заявниця в касаційній скарзі, не є релевантними при вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) у справі, що переглядається, позаяк ці справи розглядались у порядку позовного провадження, де предметом спору було стягнення коштів в порядку регресу за виконання поручителем (майновим поручителем) солідарного обов`язку.

У постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 487/4846/16-ц (провадження № 61-15510св18) Верховний Суд установив, що поручителі (майнові поручителі) виконали основне зобов`язання перед банком, а отже до них перейшло право вимоги до боржника про відшкодування сплаченої суми боргу. У вказаній постанові сформульований висновок щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 42 Закону України «Про іпотеку», з огляду на те, що майновий поручитель добровільно виконала забезпечене основне зобов`язання боржника перед банком і при цьому не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вона набула право вимоги до боржника щодо стягнення з нього раніше сплаченої суми боргу.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 751/4443/18 (провадження № 61-7194св19) Верховним Судом встановлювались схожі до справи

№ 487/4846/16-ц (провадження № 61-15510св18) обставини. Проте, скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд виходив з того, що суди не з`ясували правову природу правовідносин, які склалися між сторонами в цій справі. Застосувавши положення статті 512 ЦК України, в якій врегульовано окремий випадок суброгації, суди не звернули увагу, що на обґрунтування свого позову майновий поручитель посилався на те, що він добровільно виконав забезпечене основне зобов`язання боржника перед кредитором, у зв`язку з чим набув право вимоги до боржника щодо стягнення з нього раніше сплаченої суми боргу. Тобто, право вимоги у позивача виникло в силу статті 42 Закону України «Про іпотеку» і його правова природа є регресною.

Отже, у зазначених справах встановлені інші фактичні обставини та інші підстави позову, що у свою чергу призводить до іншого матеріально?правового регулювання спірних відносин.

Крім того, справи, на які послалася заявниця, підлягали розгляду в порядку позовного провадження, а предметом спору були матеріально-правові вимоги про стягнення боргу (у порядку регресу), сплаченого у рахунок погашення кредиту.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Сама по собі незгода заявниці із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для відкриття касаційного провадження.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявниці про зупинення дії ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2023 року та постанови Харківського апеляційного суду від 29 червня 2023 року

до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Колесніков Анатолій Геннадійович, на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 лютого 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду

від 29 червня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявниці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук