Справа № 487/5200/23
Провадження № 2/487/2027/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023 суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Лагода А.А. в м. Миколаєві, ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

15.08.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просить суд зняти арешт з нерухомого майна, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 26 червня 2012 року, винесеною Заводським відділом державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в межах здійснення виконавчого провадження № 6136127 (номер запису про обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1267564 від 27.06.2012 року).

На обґрунтування вимог позивачем зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був батьком її дітей. Після його смерті відкрилась спадщина на 2/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Позивач в інтересах дітей звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва на тій підставі, що майно згідно реєстру нерухомого майна перебуває під арештом за постановою відповідача від 26.06.2012. Позивач звернулась ВДВС, щодо зняття арешту та їй була надана письмова відповідь, згідно якої у відділі здійснювалось виконавче провадження № 6136127 з примусового виконання виконавчого листа № 12-43, виданого 03.10.2002 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 02.02.1996 і до її повноліття. 22.05.2006 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 6136127. 26.06.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 05.08.2016 виконавче провадження завершено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.04.1999 №606-XIV), у зв`язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Виконавчий документ повернуто до суду. Посилаючись на викладене й на те, що дії відповідача призводять до не можливості оформити спадщину, що порушує право її дітей на отримання спадщини, просив зняти арешт.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що у провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області перебувало виконавче провадження № 6136127 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва від 03.10.2002 по справі № 12-43, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 02.02.1996 і до її повноліття.

Під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем Заводським ВДВС Івановою Є.М. 26.06.2012 винесено постанову про арешт майна ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження.

05.08.2016 виконавче провадження завершено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 21.04.1999 №606-XIV), у зв`язку з закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 16 ЦК України, частина 1 статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами 3-5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

ОСОБА_1 в інтересах спадкоємців пред`явив позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Сторона позивача є спадкоємцем боржника за виконавчим листом, виданим на підставі судового рішення, тобто є правонаступником сторони виконавчого провадження.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Про таке застосування наведених норм права посилається Верховний Суд в постановах від 20.06.2018 року у справі № 210/1072/15ц, від 05.12.2018 року у справі № 425/134/1341/17, від 06.06.2020 року у справі № 201/10187/18.

За таких обставин прихожу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження оскільки, спір не пов`язаний з належністю майна, на яке накладено арешт, арешт накладено на майно спадкоємців боржника з метою забезпечення реального виконання рішення суду, а тому вони не можуть виступати позивачами у даній справі і така справа не підлягає розгляду в цивільному позовному провадженні.

Роз`яснити стороні позивача, що вона має право звернутися до Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 03.6.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», п. 1 ч. 2 ст. 186, ст. ст. 260, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з спадкового майна..

Роз`яснити стороні позивача, що вона має право звернутися до Заводського районного суду м. Миколаєва в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.А. Лагода