Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1484/23 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 274/1484/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Вдовиченко Т.М. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ТзОВ «Кредитні Ініціативи» звернулося до суду з названим позовом та просило стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» суму 3% річних від суми простроченої заборгованості та інфляційних втрат понесених у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання у розмірі 233 197,49 гривень.

Позов мотивовано тим, що 13 березня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком (який в подальшому змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», надалі - Первісний Кредитор) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 33.

01 жовтня 2006 року ОСОБА_2 було змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 .

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» право вимоги до ОСОБА_2 , яке виникло на підставі кредитного договору № 33, а тому, починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору № 33 є саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи».

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2014 року по справі № 274/3231/13-ц задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» про стягнення з ОСОБА_2 на користь Кредитора заборгованості за Кредитним договором за № 33 від 13.03.2006 в розмірі 47278,06 грн, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року. Проте станом на 24 серпня 2022 року вище вказане рішення суду не виконано, заборгованість не сплачена та порушене право Кредитора не поновлене.

Виходячи із наведеного, посилаючись на приписи статті 625 ЦК України, беручи до уваги розмір простроченого грошового зобов`язання визначеного рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2014 року по справі № 274/3231/13-ц, станом на 24 серпня 2022 року розмір нарахованих 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду та інфляційних втрат понесених в результаті невиконання рішення суду становить 233 197,49 гривень, яку позивач просить стягнути на свою користь.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із указаним судовим рішенням, ТОВ «Кредитні Ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, зазначає , що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення вказується саме на відсутність договору про відступлення права вимоги за цим договором, проте рішенням від 10 січня 2014 року, яке було ухвалено на основі цього доказу вже було досліджено в процесі розгляду справи № 274/3231/13-ц, де сторонами виступали саме ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 13 березня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово - інвестиційним банком (який в подальшому змінив найменування на Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», надалі - Первісний Кредитор) та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 33 (а.с.9-12).

Відповідно до листа Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області від 23 жовтня 2009 року за вих. № 16231, 01 жовтня 2006 року ОСОБА_2 було змінено прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_2 (а.с.8).

Із матеріалів справи та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2014 року по справі № 274/3231/13-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.номер НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, Юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 14) заборгованість за Кредитним договором за № 33 від 13.03.2006 року в розмірі 47278,06 (сорок сім тисяч двісті сімдесят вісім гривень 06 копійок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.номер НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, Юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, бул. Незалежності, 14) витрати по сплаті судового збору в сумі 472,78 (чотириста сімдесят дві гривень 78 копійок) гривень (а.с.15-16).

Із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому в силу приписів норм ЦПК України в редакції 2014 року набрало законної сили 21.01.2014.

Звертаючись із позовом, ТОВ «Кредитні ініціативи» вказало, що зазначене вище рішення суду відповідачем не виконано, а тому просило стягнути 3 % річних від суми заборгованості визначеної рішенням суду та інфляційних втрат, понесених в результаті невиконання рішення суду, що згідно наданого позивачем розрахунку становить 233197,49 гривень станом на 24 серпня 2022 року (а.с.13-14).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що представником позивача до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТзОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за Кредитним договором від 13.03.2006 року, боржником в якому є ОСОБА_1 , тобто, в матеріалах справи відсутній договір про відступлення прав вимоги. Крім того суд звернув увагу сторони позивача на копію рішення Бердичівського міськрайонного суду від 10.01.2014 року, яка міститься в матеріалах справи, і відповідно до вимог ст. ст. 77 ЦПК України є неналежним доказом в даній цивільній справі, оскільки не містить прізвища відповідача, а лише зазначено ОСОБА 2, дане рішення не містить печатки Бердичівського міськрайонного суду, дати проставлення набрання рішенням суду законної сили, відмітки, що даний документ відповідає оригіналу рішення суду, яке міститься в цивільній справі, тому такий документ взагалі не може бути прийнятий судом до уваги в якості письмового доказу, а також мати преюдиційне значення відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України, а тому відмовив у задоволенні позову за безпідставністю.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 3% річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц дійшла висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2014 року по справі № 274/3231/13-ц, яке набрало законної сили, достроково стягнено з відповідача на користь банку всю заборгованість за кредитним договором, а тому у разі невиконання рішення суду у кредитора наявні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач обґрунтовував стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, станом на 24 серпня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що вказаний позивачем період нарахування суми за порушення грошового зобов`язання є безпідставним та необґрунтованим.

Оскільки наслідком невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення передбачених статтею 625 ЦК України коштів виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні дані, які б давали можливість перевірити строк невиконання зобов`язання, суму заборгованості та її складові, виконання судового рішення, дотримання строку позовної давності та позивачем не надані зазначені документи на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення трьох процентів річних за період, вказаний позивачем, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір трьох процентів річних, період нарахування позивачем необґрунтовані належним чином.

Доводи апеляційної скарги про наявність розрахунку заборгованості, що свідчить про невиконання рішення суду є необгрунтованими, оскільки вказані розрахунки не містить інформацію про погашення кредитної заборгованості боржником та в них не зазначено про виконання чи невиконання рішення місцевого суду від 10.01.2014 До того ж зазначені розрахунки стосуються періоду і до ухвалення судового рішення. Інших виписок по рахунку боржника за подальший період матеріали справи не містять.

Заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, проте з урахуванням відсутності належних доказів у справі суд першої інстанції був позбавлений можливості визначити на перевірити строк невиконання зобов`язання та суму заборгованості. Не надано таких доказів і до апеляційного суду.

Крім того, позивач зі свого боку не надав доказів про те, що виконавче провадження з виконання рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.01.2014 існує, а рішення суду не виконано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за недоведеністю.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній договір про відступлення прав вимоги між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» за Кредитним договором від 13.03.2006, а копія рішення Бердичівського міськрайонного суду від 10.01.2014 року, яка міститься в матеріалах справи, є неналежним доказом в даній цивільній справі, оскільки не містить прізвища відповідача, а лише зазначено ОСОБА 2, дане рішення не містить печатки Бердичівського міськрайонного суду, дати проставлення набрання рішенням суду законної сили, відмітки, що даний документ відповідає оригіналу рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки не обгрунтованими, оскільки, з Єдиного державного реєстру судових рішень, до якого суди мають повний доступ, вбачається, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2014 року по справі № 274/3231/13-ц задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи» про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за Кредитним договором за № 33 від 13.03.2006 в розмірі 47278,06 грн. Рішення набрало законної сили та є чинним.

Зазначеним рішенням встановлено, що 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступає на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» право вимоги до ОСОБА_2 , яке виникло на підставі кредитного договору № 33, а тому, починаючи з 17 грудня 2012 року, новим кредитором у зобов`язанні, яке виникло на підставі кредитного договору № 33 є саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи».

Отже, договір відступлення права вимоги вже було досліджено в процесі розгляду справи № 274/3231/13-ц, де сторонами виступали саме ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ОСОБА_2 .

А тому, оскільки суд першої інстанції правильно вирішив даний спір по суті, проте помилився із мотивами відмови, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з мотивів даної постанови.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді: