Справа № 700/711/23 Провадження №2/694/408/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.08.2023 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор виконавчого комітету Лисянської селищної ради Міняйло Вікторія Станіславівна про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав,

ВСТАНОВИВ:

До Звенигородського районного суду Черкаської області з Лисянського районного суду Черкаської області надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор виконавчого комітету Лисянської селищної ради Міняйло Вікторія Станіславівна про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2015 року, позивачем було придбано у власність об`єкти нерухомого майна. Відповідно до цього договору він є власником 1/3 частини приміщень і будівель: №1 782,4 кв.м, будівлі № 2 А 452,3 кв.м, будівлі № ЗБ 389,0 кв.м., котельні Г 168,9, кв.м., господарчої будівлі Д 208,6 кв.м та гаража Е 11,6, кв.м, які розміщені за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цих будівель є: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Відповідно до п. 1.3. договору купівлі-продажу, комплекс будівель розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :01:002:0647, площею 1,0000 га. Водночас, продавець не мав ні права власності, ні оформленого права користування такою земельною ділянкою. Після набуття права власності на будівлі, позивачем було подано заяву до Лисянської селищної ради з метою набуття права власності на земельну ділянку, на якій розміщені належні йому нежитлові будівлі, шляхом приватизації. Рішенням Лисянської селищної ради № 12-3/VІІ від 29.09.2016 року, «Про надання дозволів на розробку землевпорядних документацій, затвердження землевпорядних документацій, та вилучення надання земельних ділянок, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовної площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) № З Б, колишнє терапевтичне відділення лікарні) площею 389 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до домовленості між співвласниками та згідно поданих графічних матеріалів для передачі у приватну власність із земель комунальної власності (житлової та громадської забудови) Лисянської селищної ради, визначивши цільове призначення земельної ділянки, відповідно до чинного законодавства. 11.05.2021 року землевпорядною організацією позивачу було відмовлено у виготовленні проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка перебуває у власності Лисянської селищної ради, та є сформована під кадастровим номером :01:002:0647, загальною площею 1 га. ОСОБА_1 звернувся до Лисянської селищної ради за роз`ясненням на підставі яких нормативних актів та рішень земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно, що перебуває у його власності, перейшла у власність Лисянської селищної ради. На що останньому було видано копію рішення Лисянської селищної ради № 6-3/УІІ від 24.03.2016 «Про надання дозволів на розробку землевпорядних документацій, затвердження землевпорядних документацій та вилучення земельних ділянок». Пунктом 33.1 даного рішення Лисянська селищна рада вирішила - провести державну реєстрацію на Лисянську селищна раду земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0647) площею 1,000 га для розміщення та експлуатації основних і допоміжних будівель та спору підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості за адресою: АДРЕСА_1 , до земель комунальної власності Лисянської селищної ради. Отже, відповідачем всупереч ст.120 Земельного кодексу України, було вирішено зареєструвати земельну ділянку, на якій розміщені належні позивачу на праві власності будівлі, за Лисянською селищною радою. В подальшому, Рішенням Лисянської селищної ради № 30-9/УІІ від 23.02.2018 року «Про надання дозволів на розробку землевпорядних документацій, затвердження землевпорядних документацій» 23.02.2018 року, було скасовано п. 33.1 рішення № 6- З/УІІ від 23.03.2016 року, щодо проведення державної реєстрації на Лисянську селищну раду земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0647) в зв`язку з рішенням № 12-3/VII від 29.09.2016 року щодо надання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. 20.01.2021 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 звернулися до Маньківського відділу РВ ДП «Черкаський-науково дослідний інститут землеустрою» з метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських Будівель та споруд. Водночас, позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лисянської селищної ради Міняйло B.C. з метою виключення запису про державну реєстрацію право власності за реєстраційним номером запису про право власності № 14819704, на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0647, однак 21.05.2021 року, рішенням Державного реєстратора позивачу було відмовлено у скасуванні запису про державну реєстрацію право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0647) за номером 1228 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером запису про право власності 14819704, у зв`язку з тим, що відомості не підлягають скасуванню.

Позивач вказує, що державна реєстрація речового права за третьою особою є порушенням речових прав позивача, а, отже, будь-який спір про державну реєстрацію з третьою особою є спором про право.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0647) за номером 28 розділу державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером запису про право власності 14819704.

Разом з тим розглянувши матеріали позовної заяви суд приходить до наступних висновків.

Так з позову вбачається, що предметом спору є рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на земельну ділянку (відмову в скасуванні державної реєстрації прав). Безпосереднє рішення Лисянської селищної ради, яке стало підставою для державної реєстрації вказаних прав) було скасовано. Тобто безпосередньо спору про право власності на об`єкт нерухомого майна немає. Аналогічне вбачається і зі змісту позову.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом № 1952-IV.

Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень визначені статтею 10 Закону № 1952-IV. За приписами пунктів 1, 2, 8 частини третьої цієї статті державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із частиною першою статті 11 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частини першої статті 18 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав включає, серед іншого: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрацію заяви в базі даних заяв; перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); видачу/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією і законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Як убачається з матеріалів справи, вимоги позивачів ґрунтуються на протиправності дій Державного реєстратора як суб`єкта, наділеного Законом № 1952-IV владними функціями приймати рішення про скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. При цьому позивачі не порушували перед судом питання, пов`язані з їх правом на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Тобто у цій позовній заяві відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Саме така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №820/2675/17.

Отже, вбачається, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

У відповідності до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст.186,260,261,353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор виконавчого комітету Лисянської селищної ради Міняйло Вікторія Станіславівна про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо ухвалу залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д. І. Сакун