Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2023 Справа №607/12693/22

Провадження 2/607/1531/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача адвоката Семененко С.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2022 позивач ОСОБА_2 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 25.02.2021 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. У даному шлюбі в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя у них з відповідачем не склалось, у зв`язку відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, а також розходженням поглядів на життя, у зв`язку із чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час вони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство. Вважає подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Окрім цього, вказує що вона не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку їхньої спільної дитини, а тому потребує фінансової підтримки зі сторони батька. Зауважує, що відомостей про те, що відповідач офіційно працює у неї немає, однак їй відомо, що він неофіційно працює водієм таксі «Пілот», та водієм в стоматологічному кабінеті ТзОВ «Юрос-сервіс ЛТД». Відтак враховуючи, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує неофіційний дохід, має нерухоме майно та транспортний засіб, а його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що він зможе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Крім того, зазначає, що за час перебування у шлюбі нею з відповідачем був придбаний транспортний засіб марки Skoda Octavia, номерний знак НОМЕР_1 , на який вони набули право спільної сумісної власності. Враховуючи, що згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між нею з відповідачем не досягнуто, вважає, що такий спір, відповідно до ст.71 СК України, має бути вирішено судом.

З огляду на вищенаведене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.02.2021 у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2300 грн, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.09.2022 і до повноліття дитини; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Skoda Octavia 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 в розмірі 129 тисяч 824 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.10.2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.01.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Семененко С.М. та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

25.05.2023 матеріали цивільної справи повернуті до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз з висновком експерта №138/23-22 від 19.05.2023 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.06.2023, поновлено провадження у справі.

Представник позивача адвоката Семененко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні вказав, що визнає позов та не заперечив з приводу задоволення позовних вимог. Також вказав, що за час перебування із позивачем ОСОБА_2 у шлюбі він продав транспортний засіб Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , без згоди ОСОБА_2 та кошти виручені від продажу транспортного засобу він не передавав. З оцінкою транспортного засобу погоджується, разом з тим заперечив, з приводу стягнення з нього в користь позивача судових витрат на оплату експертизи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 25.02.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб 25.02.2021 у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), про, що складено актовий запис №235.

У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ) 20.08.2021.

Як вбачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, інформація про доходи ОСОБА_1 за період з І кварталу 2021 року по ІІІ квартал 2022 року відсутня.

Як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області №31/19-339 від 24.01.2023 на ухвалу суду від 14.11.2022, згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, повідомляємо, щодо реєстрації/перереєстрації гр. ОСОБА_1 , за період з 25.02.2021 по 14.11.2022: 10.03.2021 у ТСЦ 6141 зареєстровано транспортний засіб TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_5 , кузов № НОМЕР_6 , сірого кольору, 2006 року випуску, за гр. ОСОБА_1 , РНОПП НОМЕР_7 , а 07.07.2021 перереєстровано за гр. ОСОБА_5 ; 28.08.2021 року у ТСЦ 6141 зареєстровано транспортний засіб SKODA OCTAVIA, д.н.з. НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_8 , чорного кольору, 2008 року випуску за гр. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , а 27.07.2022 перереєстровано за гр. ОСОБА_6 . Окрім цього, згідно з інформацією наявною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 08.12.2022 за ОСОБА_1 , транспортні засоби не зареєстровано.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення..

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, обоє бажають шлюб розірвати, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимогст.112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати.

З приводу вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру його матеріального утримання.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ст. 7 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2023 рік для дітей віком 6 років: з 1 січня - 2100 грн, з 1 липня - 2201 грн.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідач визнав позов, й в суду відсутні підстави сумніватися в достовірності визнаних відповідачем обставин й в добровільності їх визнання, а тому приймаючи до уваги інтереси неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його права на належне матеріальне забезпечення, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2300 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20.09.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Суд вважає, що даний розмір аліментів буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Щодо вимоги про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне.

Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до вимог ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

Суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , був придбаний сторонами у шлюбі.

Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбаний ними автомобіль згідно ст. 60 СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів.

У постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 303/7089/18 колегія суддів дійшла висновку, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 відчужив спірний транспортний засіб марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , належний сторонам на праві спільної сумісної власності, без згоди позивача ОСОБА_2 .

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 визнав позов у повному обсязі, при цьому транспортний засіб марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , який є спільною власністю подружжя, був відчужений ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 , а позивач згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що спірний транспортний засіб підлягає поділу між сторонами у справі шляхом стягненням з відповідача на користь позивача 1/2 частини його вартості.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25.05.2020 у справі № 347/955/16.

Разом з тим, згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №138/23-22 від 19.05.2023 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, середня ринкова ціна колісного транспортного засобу Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_8 , чорного кольору, станом на час проведення експертизи, становить 239 190,00 грн. Встановити ринкову вартість колісного транспортного засобу Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 , чорного кольору, станом на час проведення експертизи не видається за можливе через не представлення для огляду і дослідження автомобіля та відсутність вихідних даних про особливості його стану. Однак, за умови відповідності усіх особливостей стану колісного транспортного засобу Skoda Oktavia, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_8 , чорного кольору середньостатистичним характеристикам (показникам) звичайного (нормального), в робочому стані, його середня ринкова ціна буде дорівнювати його ринковій вартості та може складати 239 190,00грн.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц , від 15.10.2020 у справі № 483/812/19.

Таким чином, вартість 1/2 частки спірного транспортного засобу марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 становить 119 595 гривень, а тому у цій частині позов слід задовольнити частково та в порядку поділу майна подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 в розмірі 119 595 грн.

Окрім цього, за змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено що, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт понесення та розмір витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 6452,46 грн, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на її користь.

Суд відхиляє заперечення відповідача з приводу стягнення з нього витрат понесених позивачем на оплату експертизи, оскільки частиною 2 статті 141 ЦПК України чітко передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі і витрати пов`язані із проведенням експертизи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, і виключень з цього немає.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 992,40 грн, при цьому відповідач ОСОБА_1 визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, з останнього на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Також, оскільки позивач була звільнена від сплати судових витрат при звернені до суду з позовом про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1094,17 грн (1195,95+992,40 :2).

При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено арифметичну помилку у резолютивній частині рішення, зокрема щодо суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави, зокрема помилково зазначено 101,80 грн, замість правильного 1094,17 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст. 269 ЦПК України, суд дійшов висновку про необхідність внесення змін до сьомого абзацу резолютивної частини рішення, зазначивши правильно: «Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1094 (одну тисячу сто дев`яносто чотири ) гривні 17 копійок».

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 82, 89, 141, 263-268, 269, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25.02.2021 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ), за актовим записом №235.

Стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 20.09.2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

В порядку поділу майна подружжя, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини транспортного засобу марки Skoda Oktavia, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_9 в розмірі 119 595 ( сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору та 6452 (шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 46 копійок судових витрат на оплату експертизи.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1094 (одну тисячу сто дев`яносто чотири ) гривні 17 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ), 50 % судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції АТ Приватбанк від 08.09.2022.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 17.08.2023.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець