Справа № 585/285/23
Номер провадження 2/585/230/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.

з участю секретаря судового засідання - Ковган О.В.,

Справа № 585/285/23, провадження № 2/585/230/23

Позивач: ОСОБА_1 , яка також діє як законний представник позивачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про відшкодування моральної шкоди.

Представник позивачів адвокат Менько Дмитро Дмитрович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1033045 від 19.01.2023 та Угоди про надання правничої допомоги від 09.01.2023,

Представники відповідача: Панченко Поліна Едуардівна, яка діє на підставі довіреності від 09.01.2023, ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності від 09.01.2023.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом від свого імені та як законний представник неповнолітніх позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2022 року у справі № 585/1219/22 встановлено факт її ( ОСОБА_1 ) постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_5 , без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по 01.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - їхні з ОСОБА_5 діти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 409 від 02.12.2021, причиною смерті ОСОБА_5 є вплив електричного струму.

Відповідно до акта спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. у виробничому підрозділі «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі по тексту - регіональна філія «Південна залізниця» АТ "Укрзалізниця"), комісія провела спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що стався на перегоні Ромни - Засулля (82 км ПК8) в м. Ромни, Сумської області, на круглій залізобетонній опорі № 26/1 ПЛ-10 кв поздовжнього електропостачання (ПЕ). Кількість потерпілих -1, з них 1 - із смертельним наслідком. Комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком, який стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. із старшим електромеханіком Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 стався в робочий час, при виконанні потерпілим трудових обов`язків, тому згідно з підпунктом 2 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (далі Порядок), він визнається таким, що пов`язаний з виробництвом і по ньому складається акт за формою Н-1/П та він береться на облік у Регіональній філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є, зокрема:

- ОСОБА_5 , старший електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив: недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, на які видано відповідний дозвіл. Роботи виконував без оформлення наряду-допуску, підготовки робочого місця, допуску до роботи, чим не виконав вимоги п. 3.1.1 та п. 3.1.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, не виконав вимоги п. 4.1.1, 4.4.1 та п. 4.7.4 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів. Роботи проводив без застосування засобів захисту (захисна каска, діелектричні рукавички, покажчики напруги та переносні заземлення) для ізоляції працівника від струмопровідних частин, що знаходились під напругою, чим не виконав вимоги п. 4.1.1 Правила експлуатації електрозахисних засобів;

- ОСОБА_6 , електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги п. 3.2.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- ОСОБА_7 , електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги п. 3.7.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- ОСОБА_8 , електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги пункту 1.7 Інструкції з охорони праці № 1 для електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередач, затвердженої наказом начальника виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» від 30.04.2021 №101.

Таким чином, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок нещасного випадку на виробництві, у результаті чого їй ( ОСОБА_1 ) та їхнім зі ОСОБА_5 дітям, як членам його сім`ї, було завдано значної моральної шкоди, оскільки вони назавжди втратили чоловіка, батька, вони залишились без його підтримки та піклування, що призвело до порушення усталеного способу їхнього життя та беззаперечно свідчить про те, що вони відчувають і надалі будуть відчувати негативні переживання морального та психологічного характеру, пов`язані із втратою близької людини, тому моральна шкода, завдана їм смертю ОСОБА_5 , підлягає стягненню з відповідача на їхню (позивачів) користь.

Позивач зазначає, що порушення вимог законодавства про охорону праці з боку ОСОБА_5 не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди. Враховуючи ступінь вини відповідача, факт наявності вини потерпілого від нещасного випадку, враховуючи факт, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотності втрати, пов`язані зі смертю чоловіка, батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, вважає, що стягнення з відповідача на її та їх дітей користь у рахунок відшкодування моральної шкоди по 350 000,00 грн. відповідатиме вимогам розумності і справедливості. Вказує, що при визначенні такого розміру відшкодування моральної шкоди буде враховано баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи, й те, що обмеження позивачів у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства було б непропорційно легітимній меті.

Посилаючись на норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та на практику Європейського суду з прав людини позивач просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь та на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 350 000 грн. на кожного у відшкодування моральної шкоди, завданої їм смертю ОСОБА_5 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, а також стягнути з відповідача на її користь 12 000 грн. витрат на оплату правничої допомоги (а.с.1-7).

У відзиві на позов представники відповідача зазначають, що з позовними вимогами не погоджуються, вважають їх необґрунтованими та заперечують проти їх задоволення. Вказують, що для виникнення підстав відповідальності за завдану моральну шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки необхідні: 1) факт заподіяння шкоди; 2) неправомірність дій завдавача шкоди; 3) причинно-наслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Відсутність хоча б одного із зазначених елементів виключає настання обов`язку відшкодовувати завдану шкоду (постанова Верховного суду від 23.01.2019 у справі № 674/1666/14-ц,провадження №61-6468зпв18).

По факту загибелі потерпілого проведене службове розслідування, яким встановлено:

- дистанція має дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та (або) на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, отриманих згідно з АПорядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107;

- в дистанції створена служба охорони праці, заведена поточна документація з питань охорони праці, навчання та перевірка знань з питань охорони праці працівників дистанції проводяться в установленому порядку та строки, розроблені та затверджені у встановленому порядку інструкції з охорони праці, організовані та проводяться в установлені терміни первинні та періодичні медичні огляди ;

- всі працівники дистанції забезпечені спецодягом,спецвзуттям, засобами індивідуального захисту.

Зокрема потерпілий був забезпечений: футболкою, плащем з прогумованої тканини, костюмом електромонтера, чоботами робочими кирзовими, чоботами гумовими,каскою захисною, теплозахисним костюмом «Енергетик», чоботами утепленими, рукавицями двопалими утепленими, шапкою вушанкою, головним убором літнім, рукавицями трикотажними .

Отже, відповідачем створені безпечні та нешкідливі умови праці на робочому місці потерпілого, безпека технологічних процесів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовувалися потерпілим, а також санітарно-побутові умови відповідають вимогам нормативних актів про охорону праці, що свідчить про правомірність дій відповідача та дотримання ним вимог ст. 43 Конституції України та ст. 153 КЗпП України. Відсутність у діях відповідача неправомірності або протиправних дій виключає його обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Крім того, саме старший електромеханік контролює виконання підлеглими нормативів участі в роботі охорони праці. Потерпілий мав великий досвід роботи, так як працював на посаді старшого електромеханіка з 05.04.2012, мав V групу з електробезпеки право видачі нарядів та розпоряджень на безпечне виконання робіт. Як вбачається з акту, потерпілим під час виконання робіт були порушені вимоги законодавства про працю. Вбачається, що потерпілий загинув внаслідок власної грубої необережності. Також необхідно констатувати і той факт, що на момент загибелі потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Отже, потерпілий загинув не внаслідок незабезпечення відповідачем належних, безпечних і здорових умов праці та не в наслідок невиконання або неналежного виконання своїх посадових обов`язків вищестоящими за потерпілого посадовими особами, а внаслідок невиконання власних посадових обов`язків підлеглих працівників та перебування у стані алкогольного сп`яніння.

Також, вважають необґрунтованим розмір моральної шкоди, оскільки не надано доказів на його підтвердження (а.с.64-66).

Крім відзиву, представники відповідача подали заперечення щодо вимог про стягнення витрат на оплату правничої допомоги. Зазначають, що дана справа не є справою значної складності, не має суспільного інтересу. По даній категорії справ є багаторічна усталена практика Верховного Суду. Представником позивача не додано жодного документа, який би свідчив про значний обсяг складених документів та наданих послуг. Адвокатом не надано детальний опис робіт, немає акту прийому-передачі виконаних робіт. Додатки до позовної заяви не містять адвокатських запитів. Вищевказані факти не дають можливості встановити, яким чином і в якому обсязі адвокат брав участь в написанні позовної заяви та зборі доказів. Згідно п.5 угоди про надання правничої допомоги вартість години роботи адвоката становить 1073,60 грн. Якщо припустити, що гонорар у розмірі 12000 грн. сплачений саме за складання позовної заяви, то її складання тривало 11 годин, що є неспівмірним зі складністю справи. Тому, вартість виконаної адвокатом роботи є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності її розміру, відтак витрати підлягають зменшенню. Враховуючи, що відповідач заперечує обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, представники відповідача простять відмовити у стягненні з відповідача витрат на правову допомогу в повному обсязі (а.с.67-69).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Менько Д.Д позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди представник позивача зазначив, що дійсно існує практика щодо проведення експертизи для визначення розміру моральної шкоди, проте її вартість досить істотна, а маючи на утриманні двох малолітніх дітей, позивач не має можливості оплатити таку експертизу. Тому, вважає можливим визначити розмір моральної шкоди на підставі судової практики, зокрема у справах, у яких за аналогічних обставин (коли позивачами є дружина і двоє дітей загиблого), сума моральної шкоди у розмірі 350000 грн. на кожного визнана судом обґрунтованою і позов задоволено. З урахуванням того, що зросли витрати, ціни, заявлена ОСОБА_9 сума моральної шкоди для неї і дітей, відповідатиме тим обставинам, які маються і тій судовій практиці, яка підтримана Верховним Судом щодо визначення розміру моральної шкоди, тому позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримала. Обґрунтовуючи розмір, заявленої нею моральної шкоди, пояснила, що після смерті чоловіка ОСОБА_10 , з яким прожили разом 10 років і мали двох дітей, після його смерті змушена виховувати і утримувати дітей одна. Внаслідок загибелі чоловіка вона залишилась без годувальника, оскільки мала двох малолітніх дітей (4-х і 5-ти років) і не працювала. 10 місяців жила з дітьми без засобів для існування і без копійки грошей. У подальшому їй також доведеться самостійно вирішувати матеріальні проблеми, пов`язані з навчанням та вихованням дітей. Крім того, вона залишилась без моральної підтримки близької людини, оскільки батьків її на той час вже не було. Змушена була змінити свій життєвий уклад, що потребувало додаткових зусиль, оскільки на чоловікові була велика частина домашнього господарства, вони вели будівництво. На даний час вона змушена звертатись по сторонню допомогу у домашніх справах, які раніше виконував ОСОБА_11 . До того ж, важко дивитись як сумують за татом діти, що кожного разу спричиняє додаткові моральні страждання.

Крім того, керівництво відповідача також завдало їй значних моральних страждань тим, що не визнавало ОСОБА_12 її чоловіком, хоча з похованням допомогли. Але при цьому «зробили з нього алкоголіка», ніби він сам винен у тому, що сталося. Хоча на даний час розслідується кримінальне провадження відносно інших працівників, які допустили порушення правил безпеки, що призвело до загибелі її чоловіка. Вважає, що винен у загибелі ОСОБА_10 чоловік, який увімкнув електрострум.

Діти також відчувають моральні страждання, пов`язані зі смертю тата. Коли ОСОБА_13 був живий, він разом з дітьми проводив багато часу, піклувався про них. У вихідні вони всією сім`єю ходили у гості, у парк відпочинку. Тепер вона з дітьми ходить у парк сама і їй доводиться пояснювати малечі, чому у інших дітей повні сім`ї, а у них ні. Діти відчули втрату, хоча і досі його чекають: кожного дня ОСОБА_14 та ОСОБА_15 питають, чи повернеться тато, як закінчиться війна, хоча вона і сказала їм, що тато загинув. Коли разом з дітьми ходять на могилу до чоловіка, син говорить: «Привіт, тато», а коли уходять, то діти питають, чи піде тато з ними. Одного разу син дуже плакав на кладовищі і говорив, що хоче залишитись з татом. Їй як матері, нестерпно боляче на це дивитись. Замість того, щоб святкувати День народження чоловіка, вони йдуть на кладовище, де він похований. Проходячи повз місце роботи ОСОБА_10 , син просить показати йому того чоловіка, який «вбив» його тата. Внаслідок втрати чоловіка у дітей немає батьківської турботи, яку ніхто не замінить.

Представник відповідача - адвокат Панченко П.Е. пояснила, що відповідач позов не визнає з огляду на наступне. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на ст. 1167 ЦК України і дійсно, правовідносини, які склалися, регулюються саме цією статтею, де в ч.2 зазначено, що відшкодуванню підлягає моральна шкода, яка нанесена юридичною чи фізичною особами своїми протиправними діями, внаслідок якої особа зазнала моральних страждань.

Однак, у відповідності п.1 ч. 2 цієї статті, відповідно до вимог абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4, п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4, та судової практики Верховного Суду, зокрема, викладеної у постанові від 23.01.2019 у справі № 674/1666/14-ц, для виникнення підстав настання відповідальності та відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки необхідно: факт заподіяння шкоди, неправомірність поведінки особи, що її завдала та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи, що її завдала та її наслідком.

Відсутність хоча б однієї умови виключає покладення відповідальності з відшкодування моральної шкоди. В матеріалах справи не містяться докази неправомірності або протиправності дій роботодавця.

Позивачем долучено до матеріалів справи Акт розслідування нещасного випадку від 06.09.2022. Цим актом встановлено, що дистанція, на якій працював потерпілий, має дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, отриманих підприємством згідно з Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107.

Матеріально-технічні база та умови праці дистанції відповідають вимогам законодавства з питань охорони праці під час виконання таких робіт підвищеної небезпеки, як: верхолазні роботи, роботи, що виконуються на висоті понад 1,3 метра, роботи в діючих електроустановках напругою понад 1000 В. На підприємстві створена служба з охорони праці, заведена поточна документація з питань охорони праці. Навчання і перевірка знань з питань охорони праці працівників дистанції проводиться у встановленому порядку та строки. Розроблені та затверджені у встановленому порядку інструкції з охорони праці, організовані та проводяться в установлені терміни первинні та періодичні медичні огляді. Всі працівники дистанції забезпечені спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту. Потерпілий ОСОБА_5 також був забезпечений всім необхідним у повному обсязі. Крім того, в акті вказано, що трагедія сталася внаслідок порушення умов праці декількома працівниками, в тому числі, і самого потерпілого, а також ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 . При цьому названі працівники були підлеглими загиблого.

Відповідно посадової інструкції ОСОБА_5 саме на нього покладався контроль та нагляд, тобто події, внаслідок яких сталась трагедія, - це відповідальність потерпілого. З боку роботодавця не було порушено умов праці з позиції КЗпП щодо безпечних умов праці.

Крім того, в Акті зазначено і про те, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння. Цим Актом підтверджується відсутність вини роботодавця та правомірність його дій.

Дійсно, за фактом загибелі ОСОБА_5 порушено кримінальне провадження за ч.2 ст. 282 КК України, однак на даний час триває досудове розслідування, підозри нікому не оголошено.

У постанові ВС від 15.02.2023 №666/1630/21, суд зазначив, що відсутність встановленого факту протиправності дій тягне за собою відмову у відшкодуванні моральної шкоди. У цій постанові суд відмовив у стягненні моральної шкоди саме за ст. 1167 ЦК України. Так як в матеріалах даної справи немає доведеного факту протиправних дій відповідача, відповідальність роботодавця виключається.

Розмір завданої моральної шкоди дітям може бути встановлений лише спеціалістами, доказів звернення до яких позивач не надала. Також матеріали справи не містять даних про те, що у дітей погіршився психологічний стан, стан здоров`я. Позивач не може обґрунтувати чому саме такий розмір моральної шкоди і з яких міркувань вона визначала. При цьому менша дитина потерпілого, в силу свого віку, навіть не усвідомлює, що вона втратила тата, вона апріорі не несе моральної шкоди.

Щодо заявлених витрат на правничу допомогу. При вирішенні їх розміру судом враховується чи становить справа суспільний інтерес, чи є складною, тощо. Дана справа не становить суспільного інтересу, є багаторічна судова практика подібних правовідносин, докази по цій справі зібрані в рамках іншого судового провадження (щодо встановлення спільного проживання), позовна заява підписана позивачем, нею завірені і документи, адвокатом не надано детальний звіт про виконані роботи, не містять запитів адвоката. Тому відповідач вважає, що 12000 грн. є безпідставними. Зважаючи на це просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Додатково пояснила, що всі рішення ВС, на які вона послалась, стосуються справ про відшкодування моральної шкоди при заподіянні смерті, завданої джерелом підвищеної небезпеки і не стосувались нещасного випадку на виробництві. Ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до даних правовідносин, оскільки стосується саме працівника, а не членів його родини. Визнає, що шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тобто електроструму.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

20 січня 2023 року судом справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; призначено справу до підготовчого засідання (а.с.40).

14 березня 2023 року постановлено ухвалу проводити підготовче та судові засідання у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з представником відповідача ОСОБА_19 (а.с.61).

06 квітня 2023 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті (а.с.86).

24.04.2023 постановлено ухвалу провести судове засідання у справі, призначене на 14 год. 04.05.2023 в режимі відеоконференції із Сумським окружним адміністративним судом з участю представника відповідача ОСОБА_20 (а.с.95).

05.05.2023 постановлено ухвалу провести судове засідання у справі, призначене на 15.30 год. 08.06. 2023 в режимі відеоконференції із Сумським окружним адміністративним судом з участю представника відповідача ОСОБА_20 (а.с.101).

04.08. 2023 постановлено ухвалу про проведення судового засідання 07.08.2023 о 15.30 год. в режимі відоконференції з представником відповідача ОСОБА_19 (а.с.123).

Інші процесуальні дії, передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України, у справі судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 вересня 2022 року у справі № 585/1219/22 встановлено факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу в період з 2013 року по 01.12.2021 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

З копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.10).

На підставі свідоцтва серії НОМЕР_1 від 2.07.2022 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками є також ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Згідно довідки, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Роменської міської ради 07.12.2021 ОСОБА_21 , її чоловік, ОСОБА_5 проживав разом з сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 приблизно 8-9 років, але був зареєстрований за іншою адресою (а.с.30).

ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.31, 32, 33)

Вищевказаними документами підтверджуються сімейні родинні зв`язки загиблого ОСОБА_5 та позивачів.

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , від 06 грудня 2021 року, виданого Роменським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роменському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 409 від 02.12.2021 причиною смерті ОСОБА_5 є вплив електричного струму. Місце смерті АТ «Українська залізниця» вул. 2-й пров. лесі Українки (а.с.13).

Відповідно до акта спеціального розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком, що стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. в виробничому підрозділі «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі по тексту - регіональна філія «Південна залізниця» АТ "Укрзалізниця"), , без підпорядкування, від 06.09.2022, затвердженого начальником Управління Держпраці у Сумській області 07 вересня 2022 року (далі по тексту Акт від 06.09.2022), комісія провела спеціальне розслідування нещасного випадку із смертельним наслідком працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків, що стався на перегоні Ромни - Засулля (82 км ПК8) в м. Ромни, Сумської області, на круглій залізобетонній опорі № 26/1 ПЛ-10 кВ поздовжнього електропостачання (ПЕ). Кількість потерпілих -1, з них 1 - із смертельним наслідком.

У розділі «Відомості про потерпілого» в графі «перебування потерпілого в стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння згідно з медичним висновком» зазначено «Так» (а.с.17).

В акті зазначено, що Кременчуцька дистанція, електропостачання має дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки та(або) на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, отриманих підприємством згідно з Порядком видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1107. На підприємстві створена служба з охорони праці, заведена поточна документація з питань охорони праці. Навчання і перевірка знань з питань охорони праці працівників дистанції проводиться у встановленому порядку та строки. Розроблені та затверджені у встановленому порядку інструкції з охорони праці, організовані та проводяться в установлені терміни первинні та періодичні медичні огляді. Всі працівники дистанції забезпечені спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту.

В обставинах, за яких стався нещасний випадок, вказано про те, що ОСОБА_5 працював старшим електромеханіком з 05.04.2012, мав V групу з електробезпеки, право видачі нарядів та розпоряджень на безпечне виконання робіт, вести оперативні переговори та право оперативних перемикань в електроустановках вище 1000 В Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Комісія дійшла висновку, що нещасний випадок із смертельним наслідком, який стався 01 грудня 2021 року о 20 год. 03 хв. із старшим електромеханіком Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 стався в робочий час, при виконанні потерпілим трудових обов`язків, тому згідно з підпунктом 2 пункту 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 (далі Порядок), він визнається таким, шо пов`язаний з виробництвом і по ньому складається акт за формою Н-1/П та він береться на облік у Регіональній філії «Південна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці є, зокрема:

- ОСОБА_5 , старший електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив: недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації устаткування підвищеної небезпеки, на які видано відповідний дозвіл. Роботи виконував без оформлення наряду-допуску, підготовки робочого місця, допуску до роботи, чим не виконав вимоги п. 3.1.1 та п. 3.1.2 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів, не виконав вимоги п. 4.1.1, 4.4.1 та п. 4.7.4 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів. Роботи проводив без застосування засобів захисту (захисна каска, діелектричні рукавички, покажчики напруги та переносні заземлення) для ізоляції працівника від струмопровідних частин, що знаходились під напругою, чим не виконав вимоги п. 4.1.1 Правила експлуатації електрозахисних засобів;

- ОСОБА_6 , електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги п. 3.2.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів та вимоги п.1.6 Інструкції з охорони праці №12 при виконанні робіт на висоті затвердженої наказом начальника виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» від 30.04.2021 №101, де визначено дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також безпеку оточуючих людей в процесі виконання робіт;

- ОСОБА_7 , електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги п. 3.2.1 п.4.1.1 Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів;

- ОСОБА_8 , електромонтер з ремонту повітряних ліній електропередач Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», який під час виконання робіт порушив вимоги пункту 1.7 Інструкції з охорони праці № 1 для електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередач, затвердженої наказом начальника виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» від 30.04.2021 №101 (а.с.14-29).

До матеріалів справи долучена посадова інструкція старшого електромеханіка ОСОБА_5 , затверджена начальником виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання 09.10.2019, згідно з п.2.3 розділу 2 якої старший електромеханік забезпечує всі заходи, що гарантують безпечні умови праці, контролює своєчасне виконання, кількість і якість робіт по ремонту, випробуванню та наладці обладнання району електропостачання, п.3.16 розділу 3 визначено, що старший електромеханік контролює виконання підлеглими нормативів участі в роботі з охорони праці (а.с.75-76).

Наведеними документами підтверджується факт нещасного випадку на виробництві, який стався внаслідок дій, у тому числі, потерпілого.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, які підлягають вирішенню на підставі норм ЦК України, КЗпП України, Закону України «Про охорону праці».

Норми матеріального права, засновані судом.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці закріплено в ч. 4 ст. 43 Конституції України.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з п.1, 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст.1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Частиною 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Норми процесуального права, застосовані судом.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін.

Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотиви суду.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому, так і кожному окремо, вважає, що існують підстави для задоволення позову.

Судом установлено, що 01.12.2021 у робочий час при виконанні трудових обов`язків в інтересах підприємства в небезпечних умовах праці, внаслідок дії електричного струму, загинув ОСОБА_5 - старший електромеханік Роменського району електропостачання виробничого підрозділу «Кременчуцька дистанція електропостачання» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниц. Після смерті ОСОБА_5 у нього залишились цивільна дружина (позивач) та двоє малолітній дітей, в інтересах яких позивач звернулась до суду з даним позовом.

Смерть чоловіка позивача сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, вина підприємства доведена актом про нещасний випадок, тому саме з підприємства слід стягувати моральну шкоду, у разі встановлення її наявності судом.

З аналізу проаналізованих у розділі «Норми матеріального права, застосовані судом»правових норм, вбачається, що право члена сім`ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і причинного зв`язку між смертю і нещасним випадком незалежно від наявності чи відсутності вини роботодавця (власника).

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю особи, виникає у чоловіка (дружини), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім`єю, з моменту смерті цієї особи.

Оскільки моральна шкода, завдана цивільній дружині та дітям загиблого у зв`язку зі смертю в результаті нещасного випадку на виробництві не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись підприємством, де працював загиблий, у даному випадку - на користь позивачів, на підставі статті 1168 ЦК України.

Отже, позивач та діти загиблого, в інтересах яких вона звернулась до суду, відносяться до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка та батька.

Крім того, саме небезпечні умови праці, які стали однією із причин загибелі ОСОБА_5 фактично вказують на вину відповідача у смертельному травмуванні працівника ОСОБА_5 .

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Суд визначає розмір моральної шкоди в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

На сьогодні існує практика під час розгляду справ про стягнення моральної шкоди її розмір встановлювати шляхом проведення експертного дослідження. При цьому, вартість такого дослідження досить істотна (https://ekspertiza.com.ua). У даній справі три позивача, ОСОБА_1 та її малолітні діти, в інтересах яких вона звернулась до суду з позовом. Оплата за проведення указаного дослідження буде непомірним тягарем для позивача, яка і так залишилась без чоловічої підтримки з боку батька їхніх із загиблим ОСОБА_5 дітей.

При цьому, проведення такого дослідження не є обов`язковим, то посилання представника відповідача на те, що суд не може самостійно визначити розмір моральних страждань малолітніх дітей, не заслуговують на увагу.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Факт моральних страждань у зв`язку зі смертю близької людини є очевидним та навряд чи його потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, завданої малолітнім дітям.

Внаслідок смерті ОСОБА_5 моральної шкоди зазнали двоє його малолітніх дітей. На час смерті ОСОБА_5 його донці виповнилося лише 4 роки, а сину - 5 років.

Так, в навчально-методичному посібнику «Соціально-психологічна підтримка дітей, які переживають батьківську втрату» ( автори ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ), зазначено, що дитина відкрита і незахищена перед випадковими травмуючими подіями життя. Перші уявлення про те, що таке смерть, і страх смерті у дитини виникають приблизно до 5-6 років, дитина, зіткнувшись із проблемою, яку за рівнем свого розвитку не здатна осягнути, опиняється у емоційно складній ситуації та перед низкою загроз. Смерть одного з батьків - катастрофа в житті дитини ( Ірвін Ял , «Екзистенціальна психотерапія»). Деструктивний вплив смерті одного з батьків виявляється у формуванні психічних розладів, порушенні адаптації, "капітуляції" перед життєвими фрустраціями. Іншим деструктивним чинником її розвитку є почуття самотності дитини, яке пов`язане з раптово розірваним зв`язком прив`язаності. Горе є сильним душевним стражданням, глибоким сумом дитини за тим, до кого вона була прив`язана.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що малолітні діти постраждалого обізнані про те, що їх батько помер, але питають коли він повернеться. Син позивачки та її загиблого чоловіка висловлює думки про те, що хоче залишитись з батьком на кладовищі, донька запитує, чому в інших дітей є тато, а в неї ні. Зазначене свідчить про те, що життя дітей після смерті батько змінилось і вони сумують за тим укладом свого життя, який був за життя їхнього батька.

В науково-практичній літературі зазначено про помилкове судження батьків, що діти забувають про трагічний випадок з їх життя. Це не так, адже діти говорять про те, що сталося, коли намагаються подолати почуття, що виникли у результаті цієї події.

В даній ситуації минуло майже два роки з дня смерті ОСОБА_5 , а діти і до цього часу, проходячи повз місця його роботи, просять показати чоловіка, який винен у смерті батька, що свідчить про те, що ця ситуація їх тривожить, бентежить, хвилює, засмучує, отже свідчить про отримання дітьми моральних страждань від загибелі їх батька.

Депресивні прояви є прогнозованим етапом горювання дітей від 5 років. Коли надія на повернення любої рідної людини згасає, виникає почуття відчаю та відсторонення, яке супроводжується як психічним, так і фізичним стражданням. Дитина проявляє ознаки дезорганізованості, прояви хаотичної, імпульсивної поведінки змінюються апатією та відчуженням.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої дітям, визначений адекватно і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, завданої дружині загиблого (позивачу) , суд приймає до уваги наступне.

Після настання нещасного випадку на виробництві, який призвів до смерті працівника, підприємство, на якому працював постраждалий, ніяким чином не виявило намір щодо відшкодування шкоди та матеріальної допомоги ( крім допомоги на поховання), мотивуючи тим, що позивач та її діти не мають ніякого родинного зв`язку із загиблим, про що пояснила в судовому засіданні позивач і не заперечувала представник відповідача.

З доданого до матеріалів справи Акту від 06.09.2022 вбачається, що члени комісії із спеціального розслідування мали зустріч з матір`ю потерпілого ОСОБА_5 з метою розгляду питань щодо розв`язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку, голова комісії запросив її до співпраці. При цьому, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту будь-якої допомоги позивачам. Навпаки, як пояснила в суді позивач, та не спростувала представник відповідача, керівництвом підприємства, навіть, не висловлено позивачам слів вибачення чи співчуття.

Вищевказана поведінка відповідача викликала у позивача обурення і біль.

Так, 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію нашої країни, позивач, після смерті чоловіка і батька її дітей, залишилась одна, почала відчувати страхи. Кожного дня, позивач дивиться на своїх дітей, які сумують і плачуть за батьком, і це, звісно, ставить її в безпорадний стан та приносить сильний душевний біль.

Позивачу важко пояснити дітям, що їхнього батька вже немає і ніколи не буде, на відміну від інших дітей, що батько ніколи не повернеться з роботи, як це було раніше.

Втрата чоловіка та батька своїх дітей є довічною та не підлягає відновленню, почуття безпорадності та біль утрати приносять ОСОБА_25 особливі страждання.

При визначенні розміру суми моральної шкоди, суд приймає до уваги і порушення постраждалим вимог законодавства про охорону праці з боку ОСОБА_5 , що не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди.

Враховуючи ступінь вини відповідача, факт наявності вини потерпілого, враховуючи характер та обсяг страждань позивачів, з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотність втрати, пов`язані зі смертю чоловіка, батька, що сталась внаслідок нещасного випадку на виробництві, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивачів у рахунок відшкодування моральної шкоди по 350 000 грн. відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

При визначенні такого розміру відшкодування моральної шкоди буде враховано баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи й те, що обмеження позивачів у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства було б непропорційно легітимній меті.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід врахувати, що відповідно до Закону №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи - платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Таким чином, стягнення слід проводити з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Мотиви суду стосовно розподілу судових витрат.

При зверненні до суду із позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з повним задоволенням позову, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 10500 грн. (1050 000 х 1% = 10500) .

До судових витрат належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір понесених витрат на правничу допомогу підтверджується договором про надання правничої допомоги від 09.01.2023, згідно якого винагорода адвоката за послуги визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі 12000 грн., фіскальним чеком ПРРО Каса ДПС України ФН на суму 12000 грн. (а.с.34, 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 628/2292/18 зазначено, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, то вона за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу

Представник відповідача, як на підставу відмови позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу посилається на те, що адвокатом не надано детальний опис виконаних ним робіт, заявлена сума гонорару не відповідає критеріям розумності та обґрунтованості, категорія справи, не складна та не становить суспільного інтересу.

Щодо відсутності детального опису здійснених адвокатом витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги, то за змістом ст. 137 ЦПК України ця правова норма запроваджена «для визначення розміру витрат», тоді як сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що позивачем та її представником у повному обсязі дотримано вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, а тому підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відсутні.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 12000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, судом враховано, що такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг при складанні документів та з урахуванням часу, витраченого на участь у судових засіданнях, розумності їхнього розміру, обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представник позивачів - ОСОБА_26 , до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про відшкодування моральної шкоди, задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_5 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_5 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України;

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_1 , 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька ОСОБА_5 , з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України;

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ), 12000 (дванадцять тисяч) грн. витрат на оплату правничої допомоги.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ,в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд.5, .

Повне рішення суду складено 17 серпня 2023 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова