Провадження № 2/522/4726/23
УХВАЛА

17 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаренко С.І. про зупинення розгляду справи,

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в якій вона просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_1 .

За результатами автоматизованого розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Косіциній В.В.

Ухвалою суду від 31 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було прийнято до розгляду, відкрити провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

12 червня 2023 року від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Іванової Г.С. через канцелярію суду на дійшла заява на виконання ухвали суду від 31.05.2023 року.

У судове засідання, яке відбулося 26 червня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився; від представника позивача 1 червня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу за відсутності позивача та її представника; від відповідача ОСОБА_1 26 червня 2023 року засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому він повідомив суд, що не визнає позовні вимоги, просить суд надати йому час на примирення з позивачем та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, ухвалою, занесеною до протоколу вказаного судового засідання, відклав розгляд справи задля надання сторонам часу для примирення.

16 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаренко С.І. надійшло клопотання, в якому вона просить суд зупинити розгляд справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та надати подружжю строк для примирення шість місяців.

17 серпня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Іванової Г.С. надійшли письмові пояснення, в яких вона просить суд не надавати сторонам строк для примирення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання, призначене на 17 серпня 2023 року, ніхто із учасників справи не з`явився.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою усіх учасників справи у судове засідання, його фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи сторони відповідача, викладені у клопотанні про зупинення провадження, дійшов наступних висновків.

Представник відповідача, звертаючись до суду із клопотанням про зупинення розгляду справи, мотивує його тим, що 25.02.2022 року з метою збереження життя, здоров`я та психологічного стану своєї родини, відповідач відправив позивача із спільною малолітньою дитиною ОСОБА_3 до Франції, де наразі вони і перебувають.

Відповідач вказує, що весь час перебування його родини за кордоном, він спілкувався із дружиною та донькою та матеріально їм допомагав. А тому звернення позивача до суду із позовом про розірвання шлюбу його здивувало та занепокоїло, він не згоден із викладеними позовними вимогами, просить суд надати час для з`ясування фактичних обставин, які спонукали позивача звернутися до суду із вказаною позовною заявою та примиритися, враховуючи також те, що відповідач дуже близький з дитиною і не бажає, аби в подальшому, після розірвання шлюбу, позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Статтею 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судоми законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 р. передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Окрім того, відповідач зазначає, що з 25.02.2022 року він не мав і наразі не має можливості поїхати за кордон хоч на деякий час з метою проведення часу із Позивачем та дитиною, у зв`язку із тим, що проходить службу у Національній поліції України.

Відповідно ч. 3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак у супереч вище вказаним нормам цивільного процесуального законодавства, відповідач не надає суду докази та навіть не обгрунтовує те, яким чином він має намір примирится із позивачем.

Більш того, судом надавався час сторонам для примирення, про що суд зазначав в ухвалі, занесеній до протоколу судового засідання від 26 червня 2023 року, однак вказаний термін жодним чином не змінив відносини між подружжям та до врегулювання спору у позасудовому порядку не призвів.

Суд вказує, що в силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини суду слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Окрім того, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Згідно з частиною 5 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами 3 та 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

У той же час, зі змісту позовної заяви та наданих письмових пояснень судом встановлено, що позивач не має наміру в подальшому на збереження подружніх відносин з відповідачем.

Сімейний кодекс України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Беручи до уваги наведене, обґрунтування вимог сторін, фактичні взаємини сторін у даній конкретній справі, як подружжя, а також категоричне небажання позивача зберегти шлюб і сім`ю та те, що сторони після подання позивачем позову про розірвання шлюбу (30.05.2023 року), до цього часу не примирились, натомість позивач не має наміру примирятися із відповідачем, при цьому і надалі наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що надання подружжю строку для примирення є недоцільним та суперечитиме інтересам одного з них.

Виходячи з положення, яке визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України, суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Таким чином, суд вважає що клопотання відповідача про надання строку на примирення не обґрунтовано, та є таким, що суперечить інтересам одного з них та таке суперечення має істотне значення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55, 56, 111, 112 СК України, ст.ст. 240, 251, 263, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Бондаренко С.І. про зупинення розгляду справи залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Косіцина В.В.