Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 343/1656/15-ц

провадження № 61-3944св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Василишин Л. В., Фединяка В. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFDWGA, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 28 050 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановленому кредитним договором, з кінцевим терміном повернення - до 28 березня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 .

Крім цього, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 29 квітня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 укладені договори поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 01 липня 2015 року становить 44 048,64 доларів США, з яких: 23 479,53 доларів США - заборгованість за кредитом; 1 236,51 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 37,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17 186,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 096,99 доларів США - штраф (процентна складова).

Позивачем 03 липня 2015 року було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань, яка залишена останніми без задоволення.

Посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 44 048,64 доларів США, що еквівалентно 925 021,49 грн, та судові витрати.

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26 862,26 доларів США (що в еквіваленті становить 564 107,46 грн) за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та 3 654,00 грн судового збору. В задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2019 року заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2016 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 44 048,64 доларів США, що еквівалентно 925 021,49 грн, станом на 01 липня 2015 року, яка складається з: 23 479,53 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1 236,51 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 37,33 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17 186,38 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 096,99 доларів США - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 07 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи не здобуто доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається позивач, як на підставу заявлених позовних вимог, оскільки згідно з висновком судово-економічної експертизи неможливо визначити розмір заборгованості за вказаним кредитним договором.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07 вересня 2020 року скасовано.

Ухвалено нове рішення у справі, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, станом на 01 липня 2015 року, в розмірі 24 402,78 доларів США, що складається з: строкової заборгованості по тілу кредиту - 22 631,01 доларів США, простроченої заборгованості по тілу кредиту - 570,09 доларів США, заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами - 179,01 доларів США, заборгованості за простроченими процентами - 1 022,67 доларів США та заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів у сумі 3 109,18 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог до ОСОБА_1 та у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою від 29 квітня 2013 року до вказаного кредитного договору за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, з огляду на збільшення суми виданого кредиту з дати укладення додаткової угоди та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, розрахунково підтверджується в розмірі 24 402,78 доларів США та 3 109,18 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 , апеляційний суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутній договір поруки, укладений із ОСОБА_3 . Натомість, ОСОБА_3 є майновим поручителем (іпотекодавцем) за іпотечним договором від 24 квітня 2008 року, тому за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором без вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки вона є неналежним відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , апеляційний суд виходив з того, що банк не повідомив боржника та поручителів про збільшення процентної ставки, тому, відповідно до вимог частини першої статті 559 Цивільного кодексу України, порука є припиненою, оскільки обсяг відповідальності поручителів збільшився без їх згоди.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

15 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року.

В касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з останніх заборгованість за кредитним договором.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у касаційному порядку не оскаржена, а тому у вказаній частині, в силу приписів статті 400 ЦПК України, не є предметом касаційного розгляду.

Доводи інших учасників справи

21 квітня 2023 року на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду через засоби поштового зв`язку від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гусака М. М. надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить суд у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

03 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFDWGA, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит строком до 28 березня 2018 року у розмірі 28 050 доларів США, з яких 25 000 доларів США - на споживчі цілі, а 3 050 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент його надання, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2. даного договору, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Періодом сплати визначено з 10 по 15 число кожного місяця в період сплати позичальник повинен був надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 368,18 доларів США.

У пунктах 5.1, 5.2., 8.4 указаного договору передбачена неустойка при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту у вигляді пені в розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 гривні.

У пункті 5.3. цього договору визначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбаченому договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 24 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого стало нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 .

29 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду до кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно з якою сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору:

1. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 17 050,57 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 17 050,57 доларів США.

2. Згідно зі ст. ст. 212, 651 ЦК України, у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених у графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 17050,57 доларів США.

3. Викладено пункт 8.1 Договору у наступній редакції:

«8.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34 696,19 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 9 696,19 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору.

Періодом сплати вважати період з «10» по «15» число кожного місяця.

Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що здійснюється в момент видачі кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплат позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 402,26 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1).

Погашення заборгованості позичальника за договором здійснюється згідно графіку погашення кредиту (додатку № 1 до цієї додаткової угоди).

Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості позичальника.

В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в договорі, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених договором, далі плата за кредитом, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплаченої позичальником. Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування кредитом; в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених договором».

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до нього, 29 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладені договори поруки, відповідно до п. 4 яких у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 16 договорів поруки від 29 квітня 2013 року предметом цих договорів є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 28 березня 2008 року № IFDWGA та додатковою угодою до кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно якого кредитор надає боржнику кредит в сумі 34 696,19 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання з:

- повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34 696,19 доларів США у строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно;

- сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% відсотків за рік у період сплати з 10 по 15 число кожного місяця;

- щомісячно у період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі згідно графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, яка включає заборгованість за кредитом, відсотками, комісією;

- сплаті винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісячної комісії у розмірі 0,00 від суми виданого кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів щомісяця в період сплати, винагороди за проведення додаткового моніторингу, відповідно до умов та строків, передбачених кредитним договором.

- сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не 1 гривні. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Виконання зобов`язань зі сплатою відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту та комісії за користування кредитом, а також сплати інших винагород, штрафів, пень та інших платежів, відшкодовувати збитки, витрати у відповідності, порядку та строки, зазначені у кредитному договорі.

Згідно з пунктом 11 договорів поруки від 29 квітня 2013 року ці договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 01 липня 2015 року у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 44 048,64 доларів США, що за курсом 21,00 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01 липня 2015 року складає 925 021,49 грн за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року, яка складається з наступного:

- 23 479,53 доларів США заборгованість за кредитом,

- 1 236,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом,

- 37,33 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом,

- 17 186,38 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

а також штрафи відповідно до договору:

- 11,90 доларів США штраф (фіксована частина),

- 2 096,99 доларів США (процентова складова).

В матеріалах справи наявні виписка по рахунках ОСОБА_1 за період з 28 березня 2008 року по 30 грудня 2015 року, за період з 01 квітня 2008 року по 19 червня 2019 року, за період з 28 березня 2008 року по 26 грудня 2019 року.

Відповідно до висновку № 7 судово-економічної експертизи, складеного 29 травня 2020 року судовим експертом ТзОВ «Судово-експертне бюро України» Бурдьо І. М., розрахунок розміру заборгованості ОСОБА_1 , складений АТ КБ «ПриватБанк», не відповідає даним бухгалтерського обліку банку та умовам кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року, встановити документально підтверджений розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком станом на 29 квітня 2013 року з врахуванням базових умов кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року в частині розміру відсоткової ставки не надається за можливе, встановити документально підтверджений розмір заборгованості ОСОБА_1 перед банком станом на 01 липня 2015 року з врахуванням базових умов кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року в частині розміру відсоткової ставки та додаткової угоди до договору від 29 квітня 2013 року не надається за можливе, документально підтверджений розмір реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожання кредиту на момент укладення кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року відповідно складає 17% та 24 011,80 доларів США.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у справі призначено додаткову судову економічну експертизу, проведення якої доручено Івано-Франківському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення додаткової судової економічної експертизи № 2616/21-28/917/918/22-28/6271-6273/22-72 від 28 березня 2022 року:

1. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням початкової суми виданого кредиту в розмірі 25 000 доларів США та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, а також з урахуванням вихідних даних, які зазначені в ухвалі суду про призначення додаткової економічної експертизи, розрахунково підтверджується в розмірі 23 279,06 доларів США та 3 109,18 грн, в тому числі:

- 21 516,11 доларів США строкової заборгованості по тілу кредиту;

- 619,06 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 170,19 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами;

- 973,70 доларів США заборгованості за простроченими процентами;

- 3 109,18 грн заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

2. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням початкової суми виданого кредиту в розмірі 25 000 доларів США, збільшенням суми виданого кредиту до 25 865,62 доларів США з дати укладення додаткової угоди (29 квітня 2013 року) та з урахуванням наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, а також з урахуванням вихідних даних, які зазначені в ухвалі суду про призначення додаткової економічної експертизи, розрахунково підтверджується в розмірі 24 402,78 доларів США та 3 109,18 грн, в тому числі:

- 22 631,01 доларів США строкової заборгованості по тілу кредиту;

- 570,09 доларів США простроченої заборгованості по тілу кредиту;

- 179,01 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами;

- 1 022,67 доларів США заборгованості за простроченими процентами;

- 3 109,18 грн заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

3. Заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до кредитного договору від 29 квітня 2013 року за основною сумою кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів, розрахованої в межах одного року, станом на 01 липня 2015 року, з урахуванням умов договору і додаткової угоди та наданих на дослідження документів щодо видачі та погашення кредиту, розрахунково підтверджується в розмірі 22 972,19 доларів США та 3109,18 грн, в тому числі:

- 21 211,64 долари США строкової заборгованості по тілу кредиту;

- 616,75 доларів США простроченої заборгованості по тлу кредиту;

- 167,78 доларів США заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитними коштами;

- 976,01 долари США заборгованості за простроченими процентами;

- 3 109,18 грн заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою, як одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування статті 559 ЦК України наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 755/18438/16-ц (провадження № 14-275цс19).

У справі, яка переглядається, встановлено, що 28 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFDWGA, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит строком до 28 березня 2018 року у розмірі 28 050 доларів США , з яких 25 000 доларів США - на споживчі цілі, а 3 050 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7. даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,00% на місяць (12% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2,00% від суми виданого кредиту в момент його надання, винагороди за резервування ресурсів в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 8.2. даного договору, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

29 квітня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено додаткову угоду до кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року, якою сторони внесли зміни до кредитного договору, зокрема досягли згоди та виклали пункт 8.1 кредитного договору у наступній редакції:

«8.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34 696,19 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 9 696,19 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,13% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору.

У той же день, 29 квітня 2013 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договори поруки № IFDWGA/1 в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № IFDWGA від 28 березня 2008 року та додатковою угодою до нього від 29 квітня 2013 року.

Зі змісту договорів поруки вбачається, що предметом цих договорів є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 28 березня 2008 року № IFDWGA та додатковою угодою до кредитного договору № IFDWGA від 28 березня 2008 року, згідно якого кредитор надає боржнику кредит в сумі 34 696,19 доларів США, а боржник повинен виконати зобов`язання, зокрема з:

- повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 34 696,19 доларів США у строк з 28 березня 2008 року по 25 травня 2023 року включно;

- сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56% відсотків за рік (1,13% на місяць) у період сплати з 10 по 15 число кожного місяця (пункт 16).

Доказів укладення інших додаткових угод до кредитного договору від 28 березня 2008 року № IFDWGA матеріали справи не містять.

Таким чином, після укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зазначених договорів поруки процентна ставка за кредитним договором від 28 березня 2008 року № IFDWGA не змінювалась, обсяг відповідальності поручителів не збільшувався.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що зобов`язання за договорами поруки припинились у повному обсязі на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

При таких обставинах поручителі повинні нести відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору.

Разом із тим, припинення поруки може бути пов`язане, зокрема, і з закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 11 договорів поруки № IFDWGA/1 від 29 квітня 2013 року, укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11).

Умовами кредитного договору визначено, що погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в щомісяця відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору), що є невід`ємною частиною цього договору (пункт 8.1).

З позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк»звернувся до суду 11 серпня 2015 року.

Апеляційний суд на наведені норми матеріального права та зазначені вище обставини справи належної уваги не звернув, оцінки їм не надав, не з`ясував, чи не пропущений позивачем шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителів в частині певних щомісячних платежів за кредитним договором.

При цьому необхідно приймати до уваги, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Зазначене необхідно враховувати при розгляді справи та здійсненні розрахунку заборгованості відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції допущені порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, постанова суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк»до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 скасувати.

Справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов