Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1094/18
Провадження № 2-п/711/241/23
У Х В А Л А

04.08.2023 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Щокань В.М.

за участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Дон В.О.

та представника позивача

за довіреністю Балінського Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.04.20218 по справі № 711/1094/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, постановленого 24.04.2018. Зазначено, що рішення суду вона не отримувала і про його існування дізналась лише 22.06.2023, тобто після отримання його в суді. Про подачу позовної заяви, призначення справи до розгляду їй нічого не було відомо, жодних матеріалів (копії позову, судових повісток) вона не отримувала.

Крім того, заявник вказує, що судом не було заслухано її думку з приводу заявлених позовних вимог та заперечень проти позову. Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки про судові засідання їй не було повідомлено судом; починаючи з 2013 року вона мешкала не за адресою реєстрації місця проживання, а за іншою адресою, а тому не могла отримувати процесуальні документи з суду; рішення суду постановлене на підставі недоведених обставин, що мають значення по справі. Позовна заява подана до суду 13.02.2018, тобто заборгованість стягнута за майже вісім років. Вважає, що позивачем неправильно здійснені розрахунки відсотків за користування кредитними коштам ми та пені.

Таким чином, заявник просить суд, - поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення; скасувати заочне рішення від 24.04.2018 та призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 20.07.2023 поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; прийнято до розгляду вказану заяву та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні заявник та її представник просили заяву задовольнити повністю. Зазначили, що ОСОБА_1 не була повідомлена про судовий розгляд справи, оскільки хоча і була зареєстрована за адресою, що вказана у позовній заяві, але фактично проживала за іншою адресою, яку ні до банку, ні до суду не повідомляла; не могла відреагувати на позов і подати відзив; заявниця взяла у банку кредит не 23000грн., а 3000грн.; відсотки нараховані не в межах строку кредитування. Крім того, заявник вказала, що доказів повернення боргу за кредитним договором вона не має; про судове рішення дізналась 08.06.2023, коли був накладений виконавцем арешт на пай; просили застосувати строки позовної давності. Визнала факт про те, що їй в 2019 році було відомо про рішення суду, оскільки, коли вона працювала на підприємстві «Еліт-Транс», то дійсно з її зарплати утримувалися грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором на виконання цього рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки до заяви відповідачем (заявник) не надані докази, які істотно вплинули б на прийняття рішення за результатами розгляду справі по суті; суд належно викликав в судові засідання відповідача; відповідач не заперечила адресу, яка вказана у позовній заяві і про зміну місця проживання ні до банку, ні до суду не повідомляла. Крім того, вказує, що відповідач про судове рішення дізналась ще у 2019 року, оскільки це рішення виконувалося за місцем її роботи і відбулися відрахування заборгованості з її заробітку 20%. У приватного виконавця відкрите виконавче провадження і ним, зокрема винесено постанову про накладення арешту на нерухоме майно боржника, яке виставлялося на торги і перші торги вже відбулися. На даний час заборгованість повністю не погашена.

Заслухавши пояснення учасників справи та їхніх представників, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення за таких підстав:

як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 13.02.2018 позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13.03.2010.

Ухвалою суду прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

На запит суду до органів місцевого самоврядування від 15.02.2018, останнім надана відповідь від 22.02.2023 про те, що ОСОБА_1 , 1974р. народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 20.03.2009. Саме така адреса вказана і у вступній частині позовної заяви. Крім того, в судовому засіданні заявниця пояснила, що за цією адресою вона зареєстрована і на даний час.

В судове засідання, яке було призначене на 30.03.2018 відповідач викликалася судовою повісткою, з якої їй на вказану вище адресу були направлені й інші процесуальні документи: позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження по справі та пам`ятка учасника справи, які повернулися до суду, як не отримані.

З-за неявки в перше судове засідання по суті з розгляду справи, відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України, судове засідання було відкладене на 24.04.2018, про що свідчить судова повістка, яка на вказану у позовній заяві адресу, була направлена відповідачу 04.04.2018. Між тим, судова повістка повернулася до суду як не отримана.

Крім того, позивачем у позовній заяві був зазначений номер мобільного телефону відповідача і на цей номер судом направлялося смс-повідомлення про наступне судове засідання. За матеріалами справи встановлено, що смс-повідомлення про судове засідання по справі, яке призначене на 24.04.2018 на 09-00 відповідач отримала ще 30.03.2018, про що свідчить довідки.

Слід також зазначити, що під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, сама ж відповідач підтвердила, що номер мобільного телефону, який вказаний у вступній частині позовної заяви належав і на даний час належить їй. Крім того, цей же номер мобільного телефону нею вказаний у ряді заяв по суті.

Таким чином, за дослідженими матеріалами справи з врахуванням пояснень заявниці, які дані нею в судовому засіданні, встановлено, що вона (відповідач/заявник по справі) належним чином повідомлялася судом про час, дату та місце судових засідань щодо розгляду справи по суті і була обізнана про це. Між тим, не скористалася правом брати участь в розгляді справи ні безпосередньо в судовому засіданні, ні через представника, ні шляхом подання письмових процесуальних заяв.

Отже, справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_1 , яка повідомлялася судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, та не з`явилася у судові засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи, про що зазначив у прохальній частині позовної заяви.

Отже, судом 24.04.2018 постановлене заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволені повністю: стягнута з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2010: борг по тілу кредиту 17490грн. 65коп., борг за відсотками за користування кредитом 16083грн. 87коп., борг по пені 14286грн. 11коп., штраф (фіксована частина) 500грн. 00коп., штраф (процентна складова) 2393грн. 03коп., а також судовий збір в розмірі 1762грн. 00коп., а всього 52515грн. 66коп.

Це рішення суду набрало законної сили і за заявою позивача, йому був виданий виконавчий лист, який отриманий 27.06.2018, що підтверджується повідомленням рекомендованого листа.

Вказане судове рішення направлялося рекомендованим листом за адресою відповідача.

Обставини про те, що відповідач не знала про судове рішення, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Так, за даними звіту про здійснені відрахування та виплати, наданого до Придніпровського відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області ПП «Еліт-Транс» від 26.04.2019 №24, встановлено, що у квітні місяці 2019 року з заробітної плати ОСОБА_1 була відрахована частка 20% на виконання виконавчого документа, відповідно до постанови виконавця від 02.04.2019 (виконавче провадження №58689824) за виконавчим документом №711/1094/18. Дані обставини підтвердила в судовому засіданні і сама заявниця ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Використання законодавцем в конструкції статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09.06.2001 зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п.61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v.Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної вище практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.ч. 3, 4 ст. 287 ЦПК України).

Частина перша статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За результатами розгляду заяви, судом встановлено, що відповідач неодноразово повідомлялася судом належним чином та завчасно про час, дату та місце розгляду справи. При цьому, ОСОБА_1 не повідомила суду про поважність причин своєї неявки, не скористалася правом брати участь у розгляді справи як особисто, так і через представника. Не повідомляла про місце свого перебування/знаходження та зміну місця проживання, якщо такий факт мав місце, незважаючи на обов`язок, що передбачений ЦПК України. Крім того, суд не встановлює фактичне місце проживання (перебування) сторін, а обов`язком суду є лише направлення вчасно викликів до суду та процесуальних документів учасникам справи.

Крім того, відповідач мала можливість отримувати всю інформацію щодо справи за веб-адресою на офіційному веб-порталі судової влади України у мережі Інтернет, яка зазначена в ухвалі про відкриття провадження. Судом вчинені всі можливі та необхідні процесуальні дії щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд справи, про всі судові засідання та про судові рішення.

Отже, суд приходить до висновку про те, що наведені заявником обставини про неповідомлення її про судові засідання не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а навпаки, спростовуються відповідними матеріалами, які є дослідженими.

Тож, слід зазначити, що відповідач у встановлений законом строк не заявила про свою участь у справі, не проявляла інтересу до ходу її розгляду, знаючи про свої боргові зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» та допущення порушень їх виконання, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав, які б виправдували необхідність фактично повторного перегляду справи. Крім того, як зазначалось вище, судове рішення є частково виконаним і таке виконання відбулося ще у 2019 році під час роботи відповідача на ПП «Еліт-Транс», шляхом відрахувань із заробітної плати останньої на виконання виконавчого листа №711/1094/18, виданого по цій справі, що підтвердила сама заявниця в судовому засіданні.

Отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення від 24.04.2018 слід відмовити, оскільки вона є безпідставною та недоведеною належними, допустимими та переконливими доказами, у розумінні ст.ст. 76-84 ЦПК України. Слід також зазначити, що заявник не скористалася своїм правом і у судовому засіданні довести обставини щодо необхідності перегляду заочного рішення від 24.04.2018 у справі № 711/1094/18, незважаючи на норми ч.1 ст. 288 ЦПК України.

Таким чином, доводи заявника ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому підстав для скасування заочного рішення від 24.04.2018 немає і у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 280-284 ЦП України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст судового рішення складений 10.08.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька