Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/1135/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.07.2023 м. Черкаси

Придніпровський районний суду м. Черкаси в складі:

головуючого-судді - Позарецької С.М.,

при секретарі - Щокань В.В.,

за участю представника позивача

за довіреністю Блізнєцова Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної події, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 27.07.2023 позовні вимоги, пред`явлені ОСОБА_1 до відповідача ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування залишені без розгляду, на підставі ч.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

Позивач мотивує свої позовні вимоги, пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 , з врахуванням прийнятої про зменшення позовних вимог від 26.07.2023 тим, що 04.10.2022 в м. Черкаси по вул. Надпільна сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю транспортного засобу RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 винним в скоєному ДТП визнано ОСОБА_2 .

Відповідальність водія VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207681178 у ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

20.10.2022 року позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 з метою здійснення розрахунку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 , з урахуванням бувших у використанні запасних частин та агрегатів, на підставі чого останнім було надано Рахунок № 5 від 20.10.2022 та Рахунок № 6 від 24.10.2022, згідно якого загальна вартість ремонту складає 122850грн. 00 коп.

24.10.2022 позивач письмово звернувся із запитом до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якому повідомив про наявність вище вказаних рахунків та просив взяти їх до уваги при здійснені розрахунку належного йому страхового відшкодування.

28.10.2022 між позивачем та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, що складає 58363 грн. 85 коп.

Позивач вказує, що він звернувся до СОД-ФОП ОСОБА_4 з метою проведення авто-товарознавчого дослідження, в результаті чого останнім було складено Звіт № А11-13 від 27.11.2022. За результатами проведеного авто-товарознавчого дослідження: - С (ринкова вартість Т/З RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 до моменту ДТП) = 307 719 грн. 00 коп., - Свр (вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фіз. зносу КТЗ) = 207 374 грн. 50 коп., - Ез (коефіцієнт фіз. зносу) = 0, 61, - Сврз (вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фіз. зносу КТЗ) = 113 265 грн. 00 коп.

На свої звернення щодо незгоди із розміром страхового відшкодування, позивач 15.02.2023 я отримав відповідь від страховика вих. №91-4 від 13.01.2023, в якій вказано, що відсутні підстави для поновлення розгляду страхової справи та нового розрахунку страхового відшкодування.

Відповідно до листа-відповіді вих. № 155 від 10.02.2023, що наданий ТОВ «АУДАТЕКС Україна», останні надають наявні розрахункові калькуляції відносно автомобіля RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 , з яких, в тому числі, калькуляція від 12.10.2022, що складена користувачем ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на загальну суму 133510грн. 33 коп.

Позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, а саме: 207374 грн. 50 коп. (Свр) - 113 265 грн. 00 коп. (Сврз) = 94 109 грн. 50 коп.

Крім того, позивач вказує, що ним було оплачено проведення авто-товарознавчого дослідження в сумі 3000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 54 від 27.11.2022. Ці збитки понесені позивачем внаслідок винних дій винуватця ДТП, які необхідні були задля відновлення порушеного права позивача, а отже підлягають стягненню на його користь.

В ході розгляду даної цивільної справи, страховиком було повідомлено про наявність в нього ремонтної калькуляції № 22-0630291 від 12.10.2022, згідно з якою: - Свр (вартість ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу) = 133510, 33 грн., - Коефіцієнт фізичного зносу = 68, 80 %, - Сврз (вартість ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу або загальна суму після вирахування (страхове відшкодування) = 58363, 84 грн.

На підставі вище вказаної ремонтної калькуляції, між позивачем та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було укладено заяву від 28.10.2022 про досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, що складає 58363 грн. 85 коп. Сплачена сума, згідно ремонтної калькуляції № 22-0630291 від 12.10.2022, є вартістю ремонту належного позивачеві автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Враховуючи вище викладене, позивач вважає, що вправі отримати за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодування, дане відшкодування повинне бути виплачене безумовно, оскільки позивач має право на відшкодування тих збитків, які необхідно вчинити для відновлення свого порушеного права.

Внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2 позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу, було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у: глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу автомобіля RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 ; після пошкодження транспортного засобу RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 , він постійно, відчуваючи напруження в родині та, будучи не в змозі пересуватися на автомобілі, фактично змушений замість владнання свого життя та життя своєї родини звертатися до суду та захищати протизаконно порушені права; душевних переживань з приводу наявного страху керувати транспортними засобами після настання даної дорожньо-транспортної пригоди; зазначені обставини, в які я був поставлений неправомірними діями Відповідачів, та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття.

В результаті ДТП позивачем були понесені душевні страждання, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням свого майна, а саме, - автомобіля RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 , і вважає за необхідне відшкодувати за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.

Таким чином, за остаточними позовними вимогами від 26.07.2023, позивач просить суд,- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, в розмірі 75146грн. 49коп., в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, витрати на оплату авто-товарознавчого дослідження, в розмірі 3000 грн. 00коп., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. 00 коп.; понесені судові витрати, судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 15.05.2023 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на позов поданий не був.

В судове засідання 27.07.2023 позивач та відповідач не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав та просив задовольнити позовні вимоги, які викладені в остаточній редакції від 26.07.2023.

Заслухавши пояснення представника позивача, до слідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за таких підстав:

встановлено, що 04.10.2022 в м. Черкаси по вул. Надпільна сталася дорожньо-транспортна пригоди за участю транспортного засобу RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.10.2022 (справа № 711/5152/22, провадження № 3/711/2039/22) ОСОБА_2 щодо вказаних подій визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і призначено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850грн. 00коп.

Відповідальність водія VOLKSWAGEN TIGUAN, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована страхувальником ОСОБА_2 , згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-207681178 у ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Строк дії договору з 13.01.2022 по 12.01.2023. Страхова сума на одного потерпілого визначена 130000грн. 00коп.

Як встановлено, заявою між ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_1 від 28.10.2022 досягнуто згоди в частині розміру та способу здійснення страхової виплати, яка визначена у розмірі 58363грн. 85коп.

В судовому засіданні позивач підтвердив ту обставину, що ним дійсно була підписана вказана заява і страхове відшкодування ним фактично отримане.

Відповідно до ремонтної калькуляції №22-0630291 від 12.10.2022, яка надана до суду ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і досліджена судом, встановлено, що - Свр (вартість ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу) = 133510, 33 грн., - Коефіцієнт фізичного зносу = 68, 80 %, - Сврз (вартість ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу або загальна суму після вирахування (страхове відшкодування) = 58363, 84 грн.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019р. справа №676/518/17).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.ч.1, 2 ст. 1187 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Як передбачено ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, який підтриманий Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Крім того, згідно позиції Верховного Суду, приведеної у постанові від 15.10.2020 за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, за результатами розгляду справи, з врахуванням досліджених доказів, судом встановлено, що з-за неправомірних дій відповідача, порушення ним Правил дорожнього руху України сталася ДТП, внаслідок чого транспортний засіб, належний позивачу, був пошкоджений. Позивачем отримана сума страхового відшкодування у розмірі 58363грн. 84коп. Отже, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення сума 75146грн. 49коп. (133510,33грн. (вартість ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу) 58363,84грн. (страхове відшкодування)), як майнова шкода у вигляді різниці між фактичним розміром шкоди та розміром сплаченого страхового відшкодування. При цьому, слід зазначити, що відповідач не скористався правом подати відзив на позов, не спростував твердження позивача будь-якими доказами і не оспорює розмір шкоди.

Що стосується позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 збитків у розмірі 3000грн. 00коп., як витрат, які позивач поніс у зв`язку з оплатою проведеної оцінки (квитанція до прибуткового касового ордеру №54 від 27.11.2022) належного йому автомобіля марки RENAULT MEGANE, д.н.з. НОМЕР_1 , про що СОД-ФОП ОСОБА_4 складено звіт №А11-13 від 27.11.2022, то в цій частині вимог слід відмовити, оскільки цей звіт жодним чином не доводить обставини та позовні вимоги, пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 . При цьому, як вже зазначалось вище, позовні вимоги, які були пред`явлені до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», і в обгрунтування яких позивачем був наданий, як доказ, звіт від 27.11.2022, за заявою позивача, ухвалою суду від 27.07.2023, залишені без розгляду, на підставі п.5 ч.1ст. 257 ЦПК України.

Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000грн., то слід зазначити наступне:

відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що доведеними є обставини про пошкодження відповідачем рухомого майна, належного позивачу. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини й про те, що йому завдано відповідачем моральної шкоди. Враховується наявність встановлених фактів пошкодження майна позивача, протиправність дій відповідача щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя), яка оцінена у розмірі 10000грн. Такий розмір шкоди є обґрунтованим, доведеним та співмірним.

Отже, позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди підлягають до задоволення. Слід також зазначити, що від відповідача до суду не надходили заперечення щодо обставин про завдання позивачу моральної шкоди та, відповідно розміру.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 851грн. 47коп., оскільки при подачі позову позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати таких судових витрат, враховуючи дані пенсійного посвідчення серія НОМЕР_3 про те, що він отримує пенсію по інвалідності 2 група довічно та положень п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Крім того, розмір судового збору, який підлягає до стягнення визначений пропорційно до задоволених вимог (85146грн. 49коп.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 75146грн. 49коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000грн. 00коп., а всього 85146грн. 49коп.

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 851грн. 47коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 04.08.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька