КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2574/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Арапіної Н.Є. в м. Київ у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення донькою 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання, стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача суму аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку за період часу з дня досягнення старшою донькою повноліття, а саме з 07 серпня 2022 року до дня пред`явлення позову, стягнути з відповідача суму аліментів з дня пред`явлення даного позову в межах платежу за один місяць.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 20 вересня 2003 року уклала шлюб з відповідачем, в якому народжено двоє дітей, дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. До досягнення повноліття ОСОБА_3 відповідач сплачував аліменти, однак після цього сплата аліментів припинилась. ІНФОРМАЦІЯ_3 старша дитина ОСОБА_3 досягла повноліття, однак в зв`язку з тим, що вона навчається на першому курсі денної форми навчання Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позовні вимоги про стягнення аліментів роз`єднано, вимогу ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, виділено в самостійне провадження, у даній справі розглянуто вимоги про зміну розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 16).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року позов ОСОБА_1 частково задоволено, змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року, визначивши аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення повноліття. В решті позову відмовлено. Аліменти в зміненому розмірі стягнуто з дня набрання чинності рішенням суду. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір 1073,60 грн.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким її позов про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 старша дитина ОСОБА_3 досягла повнолітнього віку, але в зв`язку з тим, що вона продовжує навчання, а виплата аліментів на утримання сина припинилась, вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Проте, всупереч вимогам СК України, судом помилково постановлено датою початку виплати аліментів 06 січня 2023 року, тобто датою звернення позивача до суду, а не 07 серпня 2022 року - дати досягнення ОСОБА_3 повноліття. Таким чином, виплата аліментів на утримання ОСОБА_4 припинилась і не виплачувалась з 07 серпня 2022 року і до цього часу.

Крім того, за змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників). Враховуючи, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Разом з тим, з 2017 року рівень цін на побутові потреби в Україні значно підвищився, діти живуть та навчаються в країні під час воєнного стану, тому зміна судом розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 шляхом їх зменшення з 1/3 на частину є необґрунтованою.

Крім того, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється в судовому порядку за новою позовною заявою. Скориставшись правом на судовий захист, позивач звернулася до суду у січні 2023 року після досягнення повноліття ОСОБА_3 .

Посилалася на ч. 1 ст. 189 СК України, якою передбачено, що батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України.

Вказувала, що з дня досягнення повноліття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та до дати подання позову відповідачем у добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачувались.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року з відповідача стягувались аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, починаючи з 26 січня 2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття; однак оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 старша дитина ОСОБА_3 досягла повноліття, суд першої інстанції, з урахуванням фактичних обставин справи, принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, дійшов висновку, що розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання молодшої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає збільшенню до частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року, розірваному рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2018 року (а. с. 4 - 6).

Сторони є батьками двох дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10 - 11), яка згідно довідки Національного медичного університету імені О.О. Богомольця зарахована на 1 курс навчання на медичний факультет, денна форма навчання, на підставі наказу від 05 вересня 2022 року, дата початку навчання 01 жовтня 2022 року, дата закінчення навчання 30 червня 2022 року (а. с. 7).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року в справі № 755/1942/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , в розмірі частини доходу ОСОБА_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 січня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 12 - 15).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, врахувавши, що старша дочка досягла повноліття, але продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, які стягувались рішенням суду на утримання молодшої дитини, та збільшення частки доходу відповідача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до частки всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначений розмір аліментів, на думку апеляційного суду, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2023 року в справі № 755/220/23, яка утворилась в результаті роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1 , було частково задоволено її позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06 січня 2023 року і до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, розглядались в межах іншої справи, апеляційним судом не оцінюються доводи апеляційної скарги, які не мають відношення до предмету позову в справі, що переглядається, що умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників), і враховуючи, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним.

Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на утримання дитини саме в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, водночас, стягнення аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача на утримання однієї дитини щомісячно відповідає звичайному розміру аліментів, передбаченому ч. 5 ст. 183 СК України.

При цьому така частка є більшою, ніж визначена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року, яка припадала на кожну дитину () до досягнення ОСОБА_3 повноліття, відтак апеляційний суд не може погодитися з безпідставними доводами апеляційної скарги, що судом було змінено розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 шляхом їх зменшення.

Апеляційний суд враховує, що майнові права та інтереси неповнолітньої дитини захищені судом першої інстанції, оскільки оскаржуваним судовим рішенням передбачено, що розмір аліментів не може складати менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про збільшення рівня цін на побутові потреби, апеляційний суд також враховує, що законами та іншими нормативно-правовими актами встановлений механізм підвищення грошових доходів населення, які не мають разового характеру (індексація), що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг, компенсуючи збільшення їх вартості, що відноситься і до доходів відповідача, тому позивачем не доведено, що на даний час майнові інтереси дитини є менш захищеними.

Також апеляційний суд приймає до уваги, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримання неповнолітніх дітей на обох батьків.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зазначеному позивачем розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Разом із тим, позивач не позбавлений можливості у випадку наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо) звернутися до ОСОБА_2 з позовом про участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в порядку, передбаченому ст. 185 СК України.

Крім того, розмір аліментів, визначений судом, не вважається незмінним, відтак відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення аліментів у зміненому розмірі з моменту досягнення старшою дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , а не з моменту набрання судовим рішенням законної сили, з посиланням на те, що з 07 серпня 2022 року відповідачем в добровільному порядку аліменти на утримання дітей не сплачувались.

Такі доводи не узгоджуються з вимогами ч. 3 ст. 183 СК України, відповідно до якої якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім того, оскільки судове рішення про стягнення аліментів підлягає примусовому виконанню, є безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі, що в добровільному порядку відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей після досягнення ОСОБА_3 повноліття і до дати подання позовної заяви.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.