Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 429/10408/12

провадження № 61-7595св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у складі судді Максюти Ж. І.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 04 липня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Донгорбанк», а в подальшому ПАТ «ПУМБ», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 173ДЖ/30/08И. Відповідно до умов вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 38 000,00 дол. США, а позичальник - використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користуванням кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, які визначені кредитним договором.

Позивач належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, надав відповідачу ОСОБА_1 обумовлені кредитним договором грошові кошти, що підтверджується заявкою на видачу готівки від 04 липня 2008 року № 14_2.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 04 липня 2008 року між ЗАТ «Донгорбанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Донгорбанк», а в подальшому ПАТ «ПУМБ», і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 173ДЖ/30/08И. Відповідно до умов цього договору поручитель зобов`язався перед банком за виконанням позичальником обов`язків за кредитним договором.

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 11 вересня 2012 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 36 957,48 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 30 042,23 дол. США; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 6 914,91 дол. США; пеня за порушення строків виконання зобов`язань - 0,34 дол. США.

ПАТ «ПУМБ» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку на його користь заборгованість за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 173 ДЖ/30/08И у розмірі 36 957,48 дол. США.

Короткий зміст рішень судів

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в розмірі 36 957,48 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 30 042,23 дол. США; заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом - 6 914,91 дол. США; пеня за порушення строків виконання зобов`язань - 0,34 дол. США.

Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПУМБ» судовий збір у розмірі по 1 476,43 грн з кожного.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не виконують взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати заборгованості за кредитом, а також процентів за користування кредитними коштами. Тому суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 у цій справі.

Апеляційний суд вказав, що 14 травня 2021 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року. При цьому у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження посилався на те, що повний текст оскаржуваного судового рішення представник ОСОБА_2 отримав лише 11 травня 2021 року. Вказане підтверджується матеріалами справи. Суд першої інстанції не направив копію рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року сторонам у справі. Також матеріали справи не містять доказів отримання оскаржуваного судового рішення особою, яка подала апеляційну скаргу. За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника позивача ПАТ «ПУМБ» - ТОВ «АНСУ».

Суд апеляційної інстанції вказав, що ТОВ «АНСУ» набуло право вимоги за кредитним договором від 04 липня 2008 року № 173 ДЖ/30/08И. Це підтверджується належними та достатніми доказами.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ТОВ «АНСУ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнено з ТОВ «АНСУ» на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 429,29 грн.

Апеляційний суд встановив, що ухвалою суду першої інстанції від 22 листопада 2012 року призначено справу до судового розгляду на 03 січня 2013 року. Надалі справа була призначена до розгляду на 04 лютого 2013 року. Проте матеріали справи не містять доказів направлення та вручення відповідачам судової повістки про призначення справи до розгляду на 03 січня 2013 року і 04 лютого 2013 року. За таких обставин, суд апеляційної інстанції зробив висновок про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_2 та без його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, а у справі слід ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вказав, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Апеляційний суд також зазначив, що при ухваленні рішення про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором як з позичальника, так і з поручителя, суд першої інстанції не звернув уваги на норму частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору поруки та реалізації банком права на дострокове стягнення кредиту.

Постановою Верховного Суду від 26 квітня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «АНСУ» задоволено частково. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 травня 2021 року про відкриття апеляційного провадження та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 грудня 2021 року скасовано. Передано справу № 429/10408/12 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Верховний Суд вказав, що при поновленні строку на апеляційне оскарження апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу зі спливом одного року з дня ухвалення рішення суду першої інстанції, не зазначив виняткових обставин або причин для незастосування положень частини другої статті 358 ЦПК України та не навів обґрунтування поновлення такого строку.

09 травня 2023 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла справа № 429/10408/12.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняти нову ухвалу, якою відкрити апеляційне провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

08 червня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2023 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 серпня 2023 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петров Є. В., Пророк В. В., Стрільчук В. А.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не мав права відмовляти у відкритті апеляційного провадження, оскільки ОСОБА_2 , отримавши повний текст рішення суду першої інстанції, в межах строку на апеляційне оскарження звернувся із апеляційною скаргою.

Відзив на касаційну скаргу

У червні 2023 року ТОВ «АНСУ» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судове рішення залишити без змін.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Суд установив, що 14 травня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року. Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції (т. 1 а. с. 186, 187, 191 - 196, 206);

Клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивоване тим, що йому не було відомо про ухвалення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року, копія цього рішення йому судом не направлялась. 21 квітня 2021 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу копії зазначеного судового рішення, а його копію отримано лише 11 травня 2021 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Дніпровського апеляційного суду від 09 травня 2023 року справу № 429/10408/12 призначено колегії у складі трьох суддів, а саме: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Максюта Ж. І., судді: Барильська А. П., Зайцева С. А (т. 3 а. с. 140).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у складі судді Максюти Ж. І. відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року на підставі частини другої статті 358 ЦПК України у зв`язку з поданням апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (т. 3 а. с. 141-143).

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) зроблено висновки, що «відкриття апеляційного провадження у справі слід розглядати як сукупність передбачених процесуальним законом послідовних дій суду апеляційної інстанції, які розпочинаються визначенням колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи та завершуються постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги, про відкриття або про відмову у відкритті апеляційного провадження. Відкриття апеляційного провадження є підставою для переходу до іншої стадії судового процесу - апеляційного розгляду, порядок проведення якої регламентований параграфом 3 Глави 1 Розділу V ЦПК України.

ЦПК України у редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року, передбачав вирішення питання про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі, залишення апеляційної скарги без руху або повернення скарги суддею-доповідачем одноособово, про що було чітко вказано у частині п`ятій статті 297 цього Кодексу. ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, регулює означене питання по-іншому, а саме:

- апеляційна скарга реєструється у день її надходження до суду апеляційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього кодексу. До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення його статті 185 (частини перша та друга статті 357 ЦПК України);

- апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частини третя та четверта статті 357 ЦПК України);

- питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 357 ЦПК України);

- суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Отже, з 15 грудня 2017 року ЦПК України не передбачає постановлення ухвал про відкриття або відмову у відкритті апеляційного провадження у справі чи повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем одноособово.

За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції. Його склад визначений у частині третій статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України. Згідно з приписом вказаної частини перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції здійснює колегія суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів.

Регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

З урахуванням наведеного, слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України)».

Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 298/1188/19 (провадження № 61-1937св21), від 22 грудня 2022 року у справі № 757/57616/16-ц (провадження № 61-15359св21), від 22 березня 2023 року у справі № 755/13637/21 (провадження № 61-10469св22),від 31 травня 2023 року у справі № 2-2023/11 (провадження № 61-5396св22), від 21 червня 2023 року у справі № 2-1881/11 (провадження № 61-1636св23), від 21 червня 2023 року у справі № 742/97/21 (провадження № 61-2141св23).

Таким чином, Дніпровський апеляційний суд помилково постановив ухвалу від 11 травня 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2013 року у складі судді одноособово, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до апеляційного суду для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, її належить скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 травня 2023 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розглядузі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
Є. В. Петров В. В. Пророк В. А. Стрільчук