ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м.Суми

Справа №592/10431/22

Номер провадження 22-ц/816/1039/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 квітня 2023 року у складі судді Корольової Г.Ю., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, повернення коштів та стягнення пені за невиконання зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що 18 травня 2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ним було укладено договір купівлі-продажу шафи-купе, тумби, полиці № 52 від 18 травня 2022 року, за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання виготовити, доставити та встановити за адресою: АДРЕСА_1 та передати у власність позивача шафу-купе, тумби та полиці. Позивачем в день підписання договору було внесено предоплату у розмірі 17 000 грн готівкою, що становить 89,4% від вартості. Кінцева дата виконання замовлення 30 червня 2020 року. 03 листопада 2022 року на адресу відповідача було направлено претензію про повернення коштів в сумі 33 264 грн, що складається з 17000 грн предоплата, пеня 16264 грн, тобто 0,1% від суми замовлення за 856 днів прострочки відповідно п. 6.1 договору. Проте, лист повернувся не вручений.

Станом над дату подачі позову відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, товар у власність не передав.

Посилаючись на вказані обставини, просить розірвати договір купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2022 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 000 грн, які були сплачені в якості предоплати за договором купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2020 року; стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 16 264 грн за невиконання замовлення за договором купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2020 року.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано договір купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2022 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 000 грн, які були сплачені в якості передоплати за договором купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2020 року, пеню в розмірі 16 264 грн за невиконання замовлення за договром купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2020 року, а також сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права, не застосовуючи положення ч. 6 ст. 232 ГК України, протиправно стягнув пеню на користь позивача в розмірі 16 264 грн за 856 днів прострочення (28 місяців).

Крім того, вважає, що позивачем було порушено строк позовної давності із зверненням до суду з вимогою про стягнення неустойки.

Також зазначає, що відсутні докази того, що позивачем була здійснена передоплата та саме у розмірі 17 000 грн. Наголошує на тому, що позивач не виконав зобов`язання по внесенню передоплати, а тому перебіг строку виконання замовлення не розпочався, оскільки відповідно до п. 4.2 договору строк виконання замовлення за договором складає 45 календарних днів з моменту отримання виконавцем передоплати згідно з п. 3.2 договору.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а доводи відповідача, що це господарський спір є помилковими. Наголошує на тому, що він повністю виконав свої зобов`язання по сплаті передоплати в сумі 17 000 грн відповідно до п.п. 3.1 р. 3 договору № 52, але так і не отримав свого замовлення. Зазначає, що скаржником не було наведено жодної причини невиконання умов договору № 52.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 18 травня 2020 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір № 52, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання виготовити, встановити і передати у власність позивачу шафу-купе, тумби та полиці (а.с. 8).

Загальна вартість замовлення за даним договором складає 19 000 грн.

Розділом 3 договору передбачено порядок розрахунків. Форма оплати готівковий розрахунок (п. 3.1). Оплату за договором замовник проводить у вигляді 89,4% передоплати 17000 грн (п. 3.2). Залишок суми у розмірі 2000 грн замовник повинен сплатити на момент виготовлення меблів, але не пізніше двох днів з моменту фактичного встановлення меблів у замовника (п. 3.3).

Згідно п. 4.2 термін виконання замовлення за договором складає 45 календарних днів з моменту отримання виконавцем передоплати згідно з п. 3.2 даного договору. Кінцева дата встановлення 30 червня 2020 року.

Відповідно до п. 6.1 договору виконавець зобов`язаний у разі несвоєчасного виконання замовлення згідно з умовами даного договору сплатити пеню в розмірі 0,1% за кожний день прострочення.

03 листопада 2022 року позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією з приводу невиконання замовлення за договором, у зв`язку з чим просив повернути завдаток 17 000 грн та пеню в сумі 16 264 грн, тобто 0,1% від суми замовлення за 856 днів прострочення згідно п. 6.1, а всього на суму 33 264 грн (а.с. 9-11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вважав наявними підстави для розірвання договору купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2022 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на користь позивача 17 000 грн, які були сплачені в якості передоплати за договором купівлі-продажу, а також пені в розмірі 16 246 грн за невиконання замовлення за договором купівлі-продажу № 52 від 18 травня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову, проте суд неправильно визначився з характером спірних правовідносин та не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 52 від 18 травня 2020 року, укладений між сторонами, за яким відповідач зобов`язався виготовити, встановити та передати у власність позивача на замовлення шафу-купе, тумби і полиці, є не договором купівлі-продажу, а договором підряду.

Позивач при зверненні до суду із вказаним позовом помилився щодо природи укладеного договору, а суд першої інстанції не вказане уваги не звернув.

Враховуючи, що у процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно кваліфікує? спірні відносини та приймає рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні ?правовідносини. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 837 ЦК України).

Відтак, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної з його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, а замовник має обов`язок оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст. 629, 530 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач не виконав зобов`язання по внесенню передоплати, а тому перебіг строку виконання замовлення не розпочався.

З договору № 52 від 18 травня 2020 року вбачається, що позивачем було внесено 17 000 грн попередньої оплати (п. 3.2 договору) та залишок у розмірі 2000 грн він мав сплатити на момент виготовлення меблів, але не пізніше двох днів з моменту фактичного встановлення меблів у замовника. Сторонами договору було погоджено, що термін виконання зобов`язання складає 45 календарних днів з моменту отримання виконавцем попередньої оплати згідно п. 3.2 договору. Договір містить кінцеву дату встановлення меблів 30 червня 2020 року, що свідчить про виконання замовником свого обов`язку по внесенню попередньої оплати в сумі 17 000 грн.

Отже, оскільки відповідач не виконав свого зобов`язання за договором № 52 від 18 травня 2020 року, наявні підстави для розірвання договору, повернення попередньої оплати в сумі 17 000 грн та стягнення пені в розмірі 16 264 грн згідно п. 6.1 договору.

Стосовно доводів скаржника, що позивачем було порушено строк позовної давності із зверненням до суду з вимогою про стягнення неустойки, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 ЦПК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року, що діяв до до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Отже, позивач, звернувшись до суду з позовом 26 грудня 2022 року, строк позовної давності за вимогою про стягнення пені не пропустив.

Щодо тверджень відповідача стосовно необхідності застосування ч. 6 ст. 232 ГК України, колегія суддів зауважує, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому до вказаних правовідносин норми ГК України застосуванню не підлягають.

Оскільки суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, рішення суду підлягає зміні в частині мотивів та слід викласти абзаци другий та третій резолютивної частини рішення в новій редакції.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. , 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 квітня 2023 року змінити в частині мотивів з підстав викладених у цій постанові.

Абзаци другий та третій резолютивної частині рішення викласти в наступній редакції:

Розірвати договір № 52 від 18 травня 2020 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 17 000 гривень попередньої оплати за договором № 52 від 18 травня 2020 року, пеню в розмірі 16 264 гривні за договором № 52 від 18 травня 2020 року, а також сплачений судовий збір у сумі 992 гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов