ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/850/23

Провадження № 22-ц/4820/1513/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №682/850/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , що подана його представником ОСОБА_2 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2023 року (суддя Зеленська В.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 23.05.2008 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 25000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 14.02.2023 виникла заборгованість у розмірі 30333,15 грн, з яких: 24812,89 грн заборгованість за кредитом; 5520,26 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Тому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 30333,15 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.05.2008 станом на 14.02.2023 та судові витрати.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.05.2008, що утворилася станом на 14.02.2023, в сумі 30333 грн 15 коп та 2684 грн судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що на підтвердження укладення кредитного договору Банк надав розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування, довідку про видані картки, копію заяви позичальника, копію паспорта споживчого кредиту, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 23.05.2008, витяг з умов та правил надання банківських послуг, копію наказу банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», копію документа, що посвідчує особу Відповідача. При цьому, Банком не надано жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач отримав від позивача кредитні картки. Разом з тим, анкета-заява, окрім особистих даних ОСОБА_1 , не містить зазначень про бажання останнього отримати кредитну картку, про бажаний вид кредитної картки, а також про розмір кредитного ліміту та інші умови кредитування (процентна ставка, інші складові вартості кредиту у виді пені штрафів, комісій), додані до анкети-заяви паспорт споживчого кредиту та Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять, а отже ці документи не є складовою укладеного між сторонами договору.

Апелянт звертає увагу суду на те, що з довідки про видачу кредитних карт неможливо встановити, на основі якого кредитного договору (номер, дата тощо) позичальнику були видані кредитні картки. Крім того, вказана довідка не містить підпису відповідача про отримання ним цих карток.

Також судом не враховано, що надані Банком розрахунок кредитної заборгованості і виписка по рахунку за договором №б/н не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору з ОСОБА_1 та моменту його укладення.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження домовленості у письмовій формі щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами, а також інші умови, зокрема, щодо погашення заборгованості. Судом першої інстанції не проаналізовано документи, що подані Банком, не приділено увагу тому факту, що позивач самостійно списував заборгованість з відповідача в рахунок сплати відсотків, за відсутності існування домовленості сплати відсотків.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від АТ КБ «Приватбанк» не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що між ПАТ КБ «Приватбанк» (на даний час АТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_1 укладено кредитний договір 23 травня 2008 року, що підтверджується письмовою заявою, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем (а.с. 26).

У цій заяві ОСОБА_1 засвідчив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Своїм підписом він підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Із заяви також слідує, що ОСОБА_1 виявив бажання отримати наступні банківські послуги: Кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 250,00 грн, базовою процентною ставкою за кредитом 1,9% на місяць на залишок заборгованості, з щомісячною комісією 1% та оформлено картку № НОМЕР_1 (а.с. 26).

Відповідно до Довідки «Про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», що підписана ОСОБА_1 23.05.2008 позичальник отримав карту «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з кредитним лімітом 250,00 грн, базовою процентною ставкою за кредитом 1,9% на місяць на залишок заборгованості, з щомісячною комісією 1%; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = базова процентна ставка за договором)/36 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) = 3% від заборгованості, але не менше 10 грн/2 $ в місяць, нараховуються 1 раз на місяць за наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50 грн або 10 $; штраф за порушення строків платежів по любому із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів -250 грн. + 5% від суми позову; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого підвищення ліміту кредитування 2,85% (а.с.27).

Як слідує із довідки АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 04/12, № НОМЕР_2 терміном дії до 04/12, № НОМЕР_3 терміном дії до 09/15, № НОМЕР_4 терміном дії до 09/15, № НОМЕР_5 терміном дії до 04/18, № НОМЕР_6 терміном дії до 09/18, № НОМЕР_7 терміном дії до 03/21, № НОМЕР_7 терміном дії до 03/21, № НОМЕР_8 терміном дії до 09/21, № НОМЕР_9 терміном дії до 11/22 (а.с. 24).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 22.04.2008 по карткову рахунку НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 16000 грн, який 29.12.2009 зменшено до 140 грн, 16.02.2010 зменшено до 140 грн, 03.03.2012 збільшено до 600 грн, 12.02.2014 збільшено до 9500 грн, 06.08.2011 збільшено до 11000 грн, 21.02.2013 збільшено до 2100 грн, 31.01.2017 збільшено до 2600 грн, 10.07.2017 зменшено до 0,00 грн, 23.05.2018 збільшено до 2000 грн, 22.05.2018 зменшено до 0,00 грн, 27.02.2019 збільшено до 5000 грн, 07.08.2020 збільшено до 10000 грн, 05.03.2021 збільшено до 15000 грн, 06.07.2021 збільшено до 20000 грн, 26.09.2021 збільшено до 25000 грн, 12.01.2022 зменшено до 0,00 грн (а.с.25).

За розрахунками Банку станом на 14.02.2023, доданим до позову, за відповідачем рахується кредитна заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 24812,89 грн та 5520,26 грн заборгованості за простроченими процентами (а.с. 7 -23).

Відповідно до виписки за договором №б/н за період 22.04.2008 16.02.2023 ОСОБА_1 вбачається, що витрати по рахунку становлять 1045208,79 грн, надходження - 1014875,64 грн., баланс на кінець періоду 30333,15 грн. І з цієї виписки слідує, що ОСОБА_1 отримував банківські кошти та користувася ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с.47 -106).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності укладення 23.05.2008 між Банком та ОСОБА_1 23.05.2008 кредитного договору та узгодження між сторонами істотних умов кредитування: розміру кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та строки їх повернення. І враховуючи не спростування відповідачем суми заборгованості по кредитному договору, що визначена Банком, тому підлягає до стягнення із ОСОБА_1 30333,15 грн кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевказані норми матеріального та процесуального права і оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України надані Банком письмові докази: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 31.05.2015, 30.06.2019, 14.02.2023 та копії: Анкети Заяви від 23.05.2008, довідки «Про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виписки за договором б/н за період 22.04.2008 16.02.2023, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 і довідки про видачу ОСОБА_1 кредитних карт по кредитному договору, апеляційний суд вважає доведеними факт укладення 23 травня 2008 року кредитного договору між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» з розміром кредитного ліміту 250 грн, базовою процентною ставкою 1,9% в місяць на залишок заборгованості і факт не виконання належним чином позичальником своїх кредитних зобов`язань.

З огляду на вищенаведене, посилання апелянта на те, що позивачем недоведено факт укладення між сторонами кредитного договору, адже анкета заява не містить даних про вид і характер банківських послуг, які позивач надав відповідачу та відсутні домовленості сторін про розмір кредиту, терміну його повернення, розміру відсоткової ставки і витяг з Умов та правил надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту не підписані ОСОБА_1 є голослівними, адже усі істотні умови договору (вид і характер банківських послуг: розмір кредиту, термін його повернення, розмір відсоткової ставки) обумовлені Банком та ОСОБА_1 23.05.2008 при укладенні договору.

І виходячи із правомірності зазначеного правочину, наявні підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по тілу кредиту та відсотків.

Оцінюючи аргументи апелянта про те, що позивачем не надано належного і допустимого доказу отримання ОСОБА_1 кредитних карток, судова колегія вважає їх неспроможними, адже відповідно до Анкети заяви від 23.05.2008, що підписана Банком та позичальником вбачається, що останній просив Банк надати слідуючі банківські послуги: кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та відповідно до відміток Банку у цій Анкеті заяві зазначено номер картки НОМЕР_1 (а.с. 26) і цей номер картки узгоджується із даними довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видачу ОСОБА_1 кредитних карток з 22.04.2008 (за № НОМЕР_1 ) по 23.01.2019 (а.с. 24) і довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 щодо встановлення розмірів кредитного ліміту (картковий рахунок № НОМЕР_1 ) (а.с. 25).

Разом з тим, заслуговують на увагу твердження апелянта про те, що паспорт споживчого кредиту та Умови і правила надання банківських послуг не є складовими укладеного між сторонами договору, адже Умови і правила надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , а паспорт споживчого кредиту, що підписаний 07.08.2020 споживачем ОСОБА_1 з використанням ОТР пароля (а.с.28 -29) містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту і передує відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» укладенню кредитного договору з позичальником, так як передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і не містить відомостей про те, які саме із зазначених у ньому умов були прийняті відповідачем.

Апеляційний суд констатує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такий висновок узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладений у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), який в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин має бути врахований судом.

А зазначення у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення про надання позивачем разом із Анкетою Завою паспорту споживчого кредиту та його зміст на законність оскаржуваного судового рішення не впливає.

Посилання апелянта на сумнівність факту отримання 22.04.2008 ОСОБА_1 за кредитним договором від 23.05.2008 кредитної картки № НОМЕР_1 є слушними, однак, як слідує із виписки за договором б/н за період 22.04.2008 16.02.2023 ОСОБА_1 (а.с. 47 - 106), 22.04.2008 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 16000 грн і 23.05.2008 з картки № НОМЕР_1 відбулося зняття готівки та вподальшому використовувалися кредитні кошти та поповнювався картковий рахунок.

Слід відхилити доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем розрахунок кредитної заборгованості та виписка по рахунку не є безспірними доказами існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, адже суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог процесуального законодавства надані учасниками справи та їх представниками докази, прийшов до вірного висновку про доведеність укладення 23.05.2008 між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору з узгодженими істотними умовами, а виписка по рахунку є належним і достовірним, у розумінні норм ст 77, 79 ЦПК України доказом отримання позичальником станом на 14.02.2023 банківських коштів та їх часткового повернення.

Апеляційний суд вважає недоведеними в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України твердження апелянта про незаконність оскаржуваного судового рішення в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Так, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позичальник не надав доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості по відсоткам за користування кредитом, тобто ОСОБА_1 не спростований факт наявності та розміру зазначеної заборгованості, чи порядок її нарахування. І посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем на погашення заборгованості за тілом кредиту в автоматичному режимі відбулося списання відсотків на загальну суму 16747,63 грн, комісії за обслуговування 720 грн, щомісячний платіж «Захист на кожний день» - 230 грн не є належними доказами відсутності підстав для відмови у стягненні заборгованості по відсоткам, враховуючи узгоджені сторонами умови кредитного договору щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати комісії.

Отже, враховуючи положення Анкети Заяви від 23.05.2008 та умови Довідки «Про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 23.05.2008, правомірність нарахування позивачем заборгованості по процентам, розмір та сума якої позичальником не спростована, колегія суддів погоджується із стягнутою судом першої інстанції сумою заборгованості по відсоткам за користування кредитом, визначеною Банком.

Апеляційний суд відхиляє розрахунок апелянта, що наведений у апеляційній скарзі, як такий, що суперечить умовам кредитного договору, який укладений між сторонами та основам математики, адже незрозумілим є посилання апелянта на те, що «оскільки позивачем нараховано 24812,89 грн заборгованості по тілу кредиту, а 17697,63 грн, що сплачені ОСОБА_1 , мали б бути зараховані на погашення боргу по тілу кредиту, тому відповідачем фактично в повному обсязі погашено заборгованість по тілу кредиту».

Зважаючи на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих сторонами та їх представниками доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що подана його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай