Провадження № 2/554/1870/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року місто Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Шевська О.І., за участі секретаря судового засідання - Рибак Ж.Ю. розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

встановила:

14.12.2022 позивач ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернувся до суду з позовом до відповідача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 13673,54 грн. за період з 01.11.2018 по 01.12.2021 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачам надавалися послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання останні не виконували, у зв`язку з чим за ними утворилася заборгованість.

Оскільки відповідачі не погашають заборгованість в добровільному порядку, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Гетя А.О. на адресу суду були подані пояснення по справі в яких прохав застосувати строк позовної давності щодо стягнення інфляційних та 3% річних та прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з відсутністю в матеріалах справи належних доказів.

13.02.2023 року від представника позивача по справі до суду надійшли письмові доводи на пояснення представника відповідача в яких вказала, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, такими що підлягають до задоволення.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, направивши до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач, ОСОБА_1 подала заяву в якій вказала, що просить проводити розгляд справи за її відсутності, вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та прохала суд надати розстрочку на один рік.

Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суддя ухвалила провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази окремо та в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя дійшла висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання та перебуває у договірних відносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» по наданню послуг з центрального опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , загальна опалювальна площа 47 кв.м..

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630 споживачі зобов`язані оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Розмір щомісячної плати за надані послуги відповідачам складає: за послугу централізованого опалення - 1596.93 грн./Гкал. протягом опалювального періоду, за послугу з централізованого постачання гарячої води - 89.54 грн./куб.м.

Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконували, тому за ними за період з 01.11.2018 по 01.12.2021 року утворилася заборгованість у сумі 11423,59 грн., відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням змісту вказаної норми боржникам за період з 21.12.2018 по 01.02.2022 року нарахований індекс інфляції в сумі 1546,12 грн. та 3 % річних у сумі 703,83 грн., у зв`язку з чим загальна заборгованість склала 13673,54 грн.

24.11.2014 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води(далі -Договір)

Згідно п.1.1 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (виконавець) зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 (споживач) зобов`язується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором.

Суб`єктами користування послуг є власник та члени сім`ї - 3 особи.

Згідно п.34 цей договір укладається на два роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

На сьогодні Договір є чинним та в судовому порядку не оскаржувався.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо оплати за надані послуги, підприємство було змушене звернутися до суду за захистом своїх права.

Частина 1 статті 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Отже, підприємство правомірно звернулося до суду щодо стягнення заборгованості із відповідачів.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи).

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на момент здійснення нарахувань, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Також пунктом 10 Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води врегульовано, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. .

Отже саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно приписів ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частина 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори й інші правочини.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України закріплене положення, згідно якого боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 статті 625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовому висновку Верховного суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Розраховуючи 3% річних слід враховувати, що початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 21 число кожного наступного місяця.

Розрахунок здійснюється за формулою: 3% річних від суми боргу за місячним платежем = сума боргу за один щомісячний платіж * 3 : 100 : кількість днів у році, коли мало місце прострочення * кількість днів прострочення цього щомісячного платежу у відповідному році. Отже, виходячи із розрахунку заборгованості, підприємством вірно проведено нарахування.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100 %.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами, про що зазначається в постанові Верховного суду від 26.06.2020 №905/21/19.

Крім того, відповідно до судової практики Верховного суду, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей(боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період (постанова ВС від 26.06.2020 №905/21/19). Також величина приросту споживчих цін має заокруглюватися до десяткового числа після коми (саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України) (постанова Верховного суду від 26.06.2020 №905/21/19)

Свого контррозрахунку відповідачами не надано.

Отже, виходячи з юридичної природи цивільних правовідносин та з врахуванням судової практики Верховного суду України, а саме постанови №905/21/19 від 26.06.2020 підприємством проведено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних - вірно та з дотриманням чинного законодавства.

Щодо строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статті 260 цього Кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст.253-255 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Статтею 253 цього Кодексу передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Також звертаємо увагу, що відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID - 19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID - 19), відповідно до якого Розділ «прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02.04.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню та території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дію карантину, встановленого зазначеною постановою, продовжено на всій території України згідно з постановами Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020, №500 від 17.06.2020, №641 від 22.07.2020, №760 від 26.08.2020, №956 від 13.10.2020, №1236 від 09.12.2020, №104 від 17.02.2021, №405 від 21.04.2021, №611 від 16.06.2021, №855 від 11.08.2021, №981 від 22.09.2021, № 630 від 27.05.2022.

Кабінет Міністрів України постановою від 27.05.2022 р. № 630 вніс зміни, зокрема, до Постанови КМУ від 09.12.2020 р. № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Вони передбачають, що продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 31 серпня 2022 р. На час звернення до суду з позовом карантин не скасований.

Отже перебіг позовної давності щодо позовних вимог підприємства продовжується на строк дії карантину. А тому заборгованість до якого можливо застосувати строк позовної давності відсутня.

З даного приводу висловив свою думку і Полтавський апеляційний суд в постанові №552/911/22 від 10.01.2023, яким встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVІD-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. (копія Постанови додається)

Таким чином, підприємство правомірно звернулось до суду щодо стягнення заборгованості, що утворилась в результаті невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідачем по справі було подано клопотання про розстрочку виконання рішення суду на один рік у зв`язку з складним матеріальним становищем.

Суд, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду та розстрочити виконання рішення суду на один рік.

Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору в сумі 2481 грн.

Керуючись ст. 68 ЖК України, ст. ст. 257, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", п. 18 «Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, ст.ст. 4-10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 89, 133, 141, 223, 229, 247, 259, 263-265, 268, 272-273 280-284, 289, 354-355 ЦПК України, суддя

ухвалила:

позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 13673,54 грн. з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2481 грн.

Розстрочити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виконання рішення суду на один рік.

Копію повного судового рішення направити учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні протягом 2 (двох) днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ; 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а; рахунок НОМЕР_1 в філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації:, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації:, АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації:, АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Рішення суду виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

З текстом рішення суду можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.І.Шевська