Справа № 944/3916/23
Провадження №2/944/993/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

14 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити його опікуном дітей.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є двоюрідним братом відповідачки ОСОБА_2 , яка 22 січня 2008 року одружилася із ОСОБА_5 . У шлюбі в них народилося двоє дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_3 батько дітей ОСОБА_5 помер. Ще до його смерті діти проживали з ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 постійно зловживали алкогольними напоями, не піклувалися про дітей, діти були голодними, неохайними, недоглянутими. Своїми діями ОСОБА_2 з липня 2019 року повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, байдужа до їхнього здоров`я, не бере участі у вихованні, не цікавиться навчанням та життям в цілому, не допомагає матеріально. На даний час діти проживають разом з ним, він здійснює за ними догляд, турбується про всебічний розвиток та переживає за майбутнє дітей. Зазначені ним обставини є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 серпня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не прибули, однак представник позивача ОСОБА_8 подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не прибула, однак подала заяву про визнання позову, у якій вказала, що дійсно з липня 2019 року її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на самостійному вихованні та утриманні позивача ОСОБА_1 , позов визнає, просить проводити розгляд справи за її відсутності. Також надала нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчого комітету Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області (як орган опіки та піклування) Ізовіт В.О. в судове засідання не прибув, однак подав заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Також у поданій заяві просить врахувати висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 344 від 19 липня 2023 року, а також Висновок служби у справах дітей Новояворівської міської ради Львівської області № 318 від 14 серпня 2023 року про можливість громадянина ОСОБА_1 бути опікуном/піклувальником.

Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для прийняття визнання позову та ухвалення рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників.

Оцінивши доводи позивача, заяву відповідача про визнання позову, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з 22 січня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 05 березня 2022 року Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Від даного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_2 мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 25 червня 2010 року Залузькою сільською радою Яворівського району Львівської області; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданими 17 липня 2012 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області.

Батько дітей ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 05 березня 2022 року Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з липня 2019 року проживають фактично разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження проживання №2 від 22 травня 2023 року, складеним комісією Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Барвінок 121314».

Відповідно до характеристики, виданої Новояворівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 на учня 5-Б класу ОСОБА_4 , він показав себе учнем з середнім рівнем знань. ОСОБА_4 виховується в неповній сім`ї, батько помер, його мати не бере участі у шкільному житті сина, не відвідує батьківські збори, навчанням та поведінкою у школі цікавиться баба ОСОБА_11 та її син ОСОБА_1 . ОСОБА_1 бере активну участь у шкільному житті ОСОБА_4 , реагує на телефонні дзвінки класного керівника, відвідує батьківські збори. ОСОБА_4 приходить до школи охайний, має кишенькові гроші, шкільним приладдям забезпечений.

Відповідно до характеристики, виданої Новояворівським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 2 на учня 7-Б класу ОСОБА_3 , він показав себе учнем з середнім рівнем знань. ОСОБА_6 виховується в неповній сім`ї, батько помер, його мати не бере участі у шкільному житті сина, не відвідує батьківські збори, навчанням та поведінкою у школі цікавиться баба ОСОБА_11 та його дядько ОСОБА_1 . Хлопчик одягнений чисто і акуратно, шкільним приладдям забезпечений, фізичний розвиток відповідає нормам.

19 липня 2023 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Новояворівської міської ради Львівської області, на якому розглядалося питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 і за результатами розгляду даного питання комісією було вирішено (складено висновок) вважати за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Даний висновок був затверджений рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Львівської області № 344 від 19 липня 2022 року.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, вказано, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частинами 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з дитини ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення даної норми дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При цьому, суд зазначає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це, в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Так, у рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені також постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 761/24223/18.

Як стверджує позивач та описано вище, відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх навчанням, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, морально та матеріально не утримує.

Наведене також підтверджується заявою № 1722 від 18 липня 2023 року, посвідченою приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Бунтусовою О.В., відповідно до якої ОСОБА_2 надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також її пояснення в заяві про визнання позову, в якій відповідач вказала, що дійсно з липня 2019 року її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебувають на самостійному вихованні та утриманні позивача ОСОБА_1 .

Наведені докази, які описано вище, в їх сукупності належним чином підтверджують, що, відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Щодо позовної вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд зазначає таке.

Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

У статті 58 Цивільного кодексу України зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування.

Згідно до ч. 3 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Частиною 4 ст. 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в зоні проведення антитерористичної операції, та безпритульні діти.

З висновку служби у справах дітей Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 318 від 14 серпня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 бажає взяти під опіку двоє дітей чоловічої статі, віком від 12 до 14 років. Сліжба у справах дітей взяла на облік ОСОБА_1 , як потенційного піклувальника. Згідно з медичного висновку про стан здоров`я ОСОБА_1 кандидат в піклувальники фізично здоровий та може піклуватися про дітей, судимість відсутня, до кримінальної відповідальності не притягувався. Житлово-побудові умови, матеріальне та фінансове забезпечення ОСОБА_1 добре та дозволяє утримувати та виховувати дітей. За наведених обставин, Служба у справах дітей Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області вважає, що ОСОБА_1 може бути опікуном/піклувальником дітей чоловічої статі, віком від 12 до 14 років та може забезпечити їм належні умови проживання, навчання та виховання.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 , яка визнала позовні вимоги, батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та призначення ОСОБА_1 опікуном дітей є виправданим та доцільним, відповідатиме найвищим інтересам дітей, отже позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанцією № 40 від 13 червня 2023 року

Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнала, тому відповідно до ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Зважаючи на наведене з ОСОБА_2 слід стягнути 536,80 гривень на користь ОСОБА_1 що становить 50 відсотків сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 150, 155, 164, 166, 167 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 19, 81, 141, 263, 265, 280, 281, 282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити опіку над малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, що становить 50 відсотків сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, що становить 50 відсотків сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, , адреса: Львівська область, Яворівський район, м. Новояворівськ, вул. Тараса Шевченка, 2.

Суддя Д.Б. Поворозник