Номер провадження: 22-ц/813/5281/23
Справа № 946/8264/21
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2022 року, постановленого під головуванням судді Бурнусуса О.О., повний текст рішення складений 21 жовтня 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив:

-зменшити визначений постановою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2020 року розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зменшити визначений постановою Одеського апеляційного суду від 14 липня 2020 року розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування свого позову зазначив, що 02.06.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З лютого 2015 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.02.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти щомісяця у розмірі 1100 грн. на кожну дитину, з 23 березня 2015 року до 21 грудня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 6157 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 768,4 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 14.07.2020 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 6 000грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 6 000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 8 000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в сумі 6000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останньою судові витрати у сумі 1 992 грн.

Також позивач зазначив, що джерело постійного доходу за кордоном України, яке було підставою для стягнення з позивача аліментів на даний час відсутнє, оскільки ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2020 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_1 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.08.2021 року зазначену ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено в силі. Як наслідок позивач втратив робоче місце за кордоном. Згідно довідки наданої виконавчим комітетом Великоберезнянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 619 від 20.07.2021 року до складу сім`ї ОСОБА_1 відноситься: дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 . Вказане дає підстави вважати, що у позивача не має можливості сплачувати аліменти у розмірі визначеному постановою Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 6000грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не взяв до уваги зміну сімейного стану апелянта, а також погіршення фінансового становища та надаючи перевагу одним утриманцям апелянта, суд проігнорував наявність інших утриманців, які також мають рівні права щодо їх належного утримання.

Також апелянт вважає безпідставним стягнення судових витрат, оскільки до матеріалів справи не було долучено акт виконаних робіт із зазначенням виду робіт, використаного часу.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Карнаух В.В., представник ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки доказів погіршення матеріального стану позивача до суду першої інстанції надано не було, також вважає, що сума стягнутих судових витрат документально підтверджена, є співмірною зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Також на апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить відмовити у задоволені апеляційної скарги.

Протоколом автоматизованого розподілу від 13 березня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Приходько Л.А. для розгляду справи (а.с. 122).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 131).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 травня 2023 року справа призначена до розгляду (а.с. 133).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 15 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 165).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 28 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 167).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розглядуна 08 серпня 2023 року (а.с. 167).

В судове засідання, призначене на 08 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилися, були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 170-171, 173-174).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Карнаух В.В., представникаОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим виконкомом Першотравневської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області на підставі актового запису за №02 від 14 березня 2002 року, свідоцтвом серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за №74 від 09 грудня 2004 року та свідоцтвом серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису за №461 від 12 липня 2007 року підтверджене батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 15000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 15000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_15 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , в розмірі 15000,00 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 . Допущене негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати в розмірі 37425 грн. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2015 року скасовано заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 липня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти щомісяця у розмірі 1100 грн. на кожну дитину, з 23 березня 2015 року до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 6 157 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 768,4 грн.

Постановою Одеського апеляційного суду Одеської області від 14.07.2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 6 000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 6 000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня 2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 8 000 грн., починаючи із дня звернення до суду із позовними вимогами - 23 березня2015 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в сумі 6000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі 1 992 грн.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано до суду доказів щодо зміни обставин, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначених ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів. Також позивачем не надано доказів зміни матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч.3 ст.51 Конституції України ).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Системний аналіз ст. 192 СК України, свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивачем було зазначено, що джерело постійного доходу за кордоном України, яке було підставою для стягнення з позивача аліментів на даний час відсутнє, оскільки ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2020 року встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_1 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.08.2021 року зазначену ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено в силі. Як наслідок позивач втратив робоче місце за кордоном. Згідно довідки наданої виконавчим комітетом Великоберезнянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 619 від 20.07.2021 року до складу сім`ї ОСОБА_1 відноситься: дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .

Таким чином, позивач, вважав, що у нього, як у платника аліментів, внаслідок зміни матеріального та сімейного стану, є підстави для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Разом з тим, відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2ст. 182 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Судом встановлено, що на підтвердження втрати ОСОБА_1 робочого місця та відсутності фінансової можливості утримувати дітей, надано копію довідки з банківської установи Ощадбанку району Мілтенберг-Оренбург від 26.08.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримував заробітну плату від роботодавця 30.12.2020 року, проте, доказів звільнення позивача з роботи, розірвання контракту із роботодавцем і як наслідок погіршення матеріального становища до суду надано не було.

Згідно листа наданого начальником державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації від 28.07.2022 року за № 91-19374/0/15-22, вбачається що ОСОБА_1 перетнув державний кордон України ще 17.09.2020 року, тобто ще до ухвалення Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвали від 10.12.2020 року про заборону виїзду ОСОБА_1 за кордон України. А також, згідно зазначеного листа відомості щодо в`їзду після цього ОСОБА_1 на територію України відсутні.

Також судом було прийнято до уваги, що поставною Одеського апеляційного суду від 14.07.2020 року досліджено довідку за №475 Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області, якою підтверджене проживання ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 у складі сім`ї, членами якої є: дружина та два сини, ІНФОРМАЦІЯ_17 та ІНФОРМАЦІЯ_18 .

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки позивач не надав суду допустимі та належні докази, що його матеріальний або сімейний стан змінилися, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції приймаючи рішення не взяв до уваги зміну сімейного стану апелянта, а також погіршення фінансового становища та надаючи перевагу одним утриманцям апелянта, суд проігнорував наявність інших утриманців, які також мають рівні права щодо їх належного утримання, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки позивач не надав до суду належних доказів щодо погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів.

Доводи про безпідставність стягнення судових витрат, за відсутністю в матеріалах справи акту виконаних робіт із зазначенням виду робіт, використаного часу, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, в яких міститься акт виконаних робіт від 14.10.2022 року, з зазначенням найменування робіт, дату виконання, витрачений час, вартість 1 год. та вартість роботи, який був доданий до клопотання про стягнення судових витрат.

Крім того, колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова