Ухвала

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 761/46060/17

провадження № 61-11894ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан Інни Леонідівни, стягувач - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан І. Л. (далі - старший державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Красноштан І. Л.).

Зазначав, що маючи намір сумлінно виконати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 січня 2019 року, ОСОБА_1 02 березня 2023 року направив на адресу Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) наявне у нього майно - комп`ютерну і офісну техніку з описом та оціночною вартістю. 07 березня 2023 року він отримав смс-повідомлення, що державний виконавець не забирає надіслане ним майно з відділення поштового зв`язку. ОСОБА_1 вважає, що винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу є передчасним, оскільки виконавець мав вчинити дії, направлені на опис та реалізацію надісланого майна та закінчити виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення та виключення його з реєстру боржників.

Просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Красноштан І. Л. про повернення стягувачу виконавчого документа від 17 листопада 2022 року ВП № 59764588; визнати протиправною бездіяльність Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) по неприйманню майна від боржника з метою погашення боргу та не проведення інших дій щодо такого майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» - отримання майна від боржника, опис, арешт, оцінку, реалізацію чи передання стягувачу в рахунок погашення боргу; зобов`язати Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) прийняти передане ним майно, направлене засобами поштового зв`язку, та вчинити з цим майном дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» - здійснити його опис, арешт, оцінку та реалізацію або передати стягувачу в рахунок погашення боргу.

Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 14 квітня 2023 року, яку залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 11 липня 2023 року, відмовив у задоволенні скарги ОСОБА_1

07 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що звернення до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, є судовим контролем за виконанням судових рішень, ухвалених у цивільних справах, однак не є самостійною судовою цивільною справою.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України встановлено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року 2 684 грн.

Ціна позову у справі № 761/46060/17 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення коштів, становить 15 000 грн, що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Врахувавши предмет позову, складність справи та значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд дійшов висновку про малозначність цієї справи, незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, оскільки стаття 19 ЦПК України розташована у Розділі I «Загальні положення» та поширюється й на касаційне провадження.

Крім цього, касаційна скарга не містить посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року), та принципом остаточності судових рішень - res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Оскарження в суді третьої інстанції має відбуватися щодо справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, що забезпечує ефективність касаційного провадження.

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості (рішення ЄСПЛ у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд звертає увагу на те, що з огляду на висновок про відсутність підстав для касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан Інни Леонідівни, стягувач - ОСОБА_2 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров