справа № 323/2625/20
провадження № 2/336/1867/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С.,

за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Оріхівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, скасування заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Оріхівського районного суду Запорізької області із вказаним позовом.

У позові зазначає, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з даних Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60574256 від 16.06.2020, цього дня була заведена спадкова справа 142/2020 після смерті ОСОБА_5 в Оріхівській державній нотаріальній конторі.

Згідно з довідкою Малотокмачанської сільської ради від 16.06.2020 р. №772/02-09 ОСОБА_5 була постійно зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 1999 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 . На день смерті була зареєстрована та проживала одна.

Спадкове майно складається із житлового будинку, двох земельних ділянок, належали спадкодавцю на праві приватної власності.

Оскільки позивачка проживала окремо від спадкодавця на час відкриття спадщини вона у строк, передбачений ЦК України, - 16 червня 2020 року особисто подала заяву про прийняття спадщини у порядку спадкування за законом до Оріхівської державної нотаріальної контори. Проте, від державного нотаріуса дізналася, що покійна мати за життя склала заповіт не на її користь.

Для позивачки це було великою несподіванкою, оскільки з матір`ю у неї були добрі сімейні відносини. Вони постійно спілкувалися, оскільки проживали недалеко один одного, позивач постійно допомагала їй вести господарство, купувала необхідні ліки т продукти харчування. Позивачка ніколи не сварилася із матір`ю, була люблячою турботливою донькою.

Позивач вважає, що заповіт порушує її права як спадкоємця першої черги з законом на спадкове майно. На її думку матір була введена в оману відповідачем, що призвело у подальшому до складення останньою заповіту Тим самим позбавивши спадкових прав іншу доньку безпідставно. Разом з цим, фактичне перебування спадкодавця в хворобливому стані позивач вважає також тією обставиною, що значно вплинула на складання заповіту.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.10.2020 відкрито провадження у справі, визначено дату і час підготовчого судового засідання, витребувано від третьої особи копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5

13.11.2020 до суду надійшов відзив, в якому відповідачка зазначає, що складання матір`ю заповіту на її користь було її особистим волевиявленням, якому передували такі нижчеперелічені важливі обставини.

Влітку 2017 року ОСОБА_5 серйозно захворіла. У вересні цього ж року її було госпіталізовано до КЗ «Міська клінічна лікарня №3» Запорізької міської ради та встановлено діагноз: злоякісне новоутворення воріт печінки. 14.09.2017 у цій же лікарні матір було прооперовано.

Позивач, цікавилася маминим станом лише в телефонному режимі, заявивши, що «немає необхідності їздити в лікарню кожного дня». Після такої байдужої до здоров`я найдорожчої людини поведінки на певний період часу вони перестали спілкуватися взагалі.

На той час мама вела домашнє господарство (город, домашня птиця), яке потребувало догляду, тому син відповідачки постійно знаходився у неї вдома. По господарству поралися також і сусіди. А відповідач кожного дня їздила до лікарні. Приблизно з вересня 2017 року до жовтня 2018 року позивачка жодного разу не відвідала маму.

Очевидно, така поведінка позивачки вплинула на волевиявлення спадкодавиці щодо розпорядження майном після її смерті.

У жовтні 2018 року матері зробили ще одну операцію у зв`язку із виявленням кісти правої долі печінки із абсцедуванням.

Після виписки 17.11.2018 року ОСОБА_5 зовсім злягла, вона вже не могла ходити навіть по будинку та потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач забрала матір до себе у м. Оріхів і з листопада 2018 року до дня її смерті доглядала за нею. Позивачка навідувала матір раз або два рази на місяць.

Отже, твердження ОСОБА_1 про введення матері в оману, наслідком чого стало складання заповіту на користь відповідача, не відповідає дійсності.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 22.12.2020 витребувано докази від Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Запорізької міської ради, Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Малотокмачанської АЗПСМ Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області належним чином завірені копії історії хвороби, заведених на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із зазначенням призначення та вживання лікарських препаратів.

Ухвалою від 04.03.2021 витребувано з Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня № 3» Запорізької міської ради належним чином завірені копії історії хвороби, заведених на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проходила курс лікування у даному закладі охорони здоров`я у період з 21.09.2017 року по 28.09.2017 року (відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 5856) та у період з 09.10.2018 року по 16.10.2018 року (відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 6368), із зазначенням призначення та вживання лікарських препаратів.

Ухвалою від 27.04.2021 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою судді Оріхівського районного суду Запорізької області Мінаєва М.М., якому на підставі автоматизованого розподілу справи через закінчення повноважень попереднього головуючого судді передана вказана справа, прийнято рішення розгляд справи по суті розпочати спочатку за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 травня 2022 року № 29/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області змінено та визначено Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

18.04.2023 справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя та на підставі автоматизованого розподілу справи справу передано на розгляд судді Боєва Є.С.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2023 справу прийнято до свого провадження, ухвалено рішення про повторний розгляд справи по суті.

23.06.2023 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог.

Судове засідання, призначене на 23.06.2023, відкладено через перебування головуючого судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтвердила доводи, викладені у позовній заяві, просили заявлені вимоги задовольнити.

Відповідач підтвердила свою письмову заяву про визнання позовних вимог, зазначила, що її рішення є добровільним.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Судом установлено, що позивач і відповідач є рідними сестрами. Їх батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження (а.с. 7, а.с. 31, зворот), згідно із свідоцтвом про одруження відповідачка обрала прізвище чоловіка (а.с. 32).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнається учасниками справи. ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.04.2020.

Матеріали спадкової справи 142/200 свідчать, що 16.06.2020 відповідач звернувся до Оріхівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини одночасно із заявою про відмову від її прийняття. Того ж дня із заявою про прийняття спадщини звернувся і позивач.

08.07.2020 відповідач ОСОБА_3 надала нотаріусу заяву про відкликання своєї заяви від 16.06.2020 про прийняття спадщини та одночасно надала заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до заповіту від 18.10.2017 ОСОБА_5 заповіла житловий будинок із надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , дві земельні ділянки, площею 7,4696 га та 12,5398 га, відповідачу ОСОБА_3 . Вказаний заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі за № 61994479, номер в реєстрі нотаріальних дій 42 (а.с. 25, зв. - а.с. 28).

Матеріали спадкової справи містять також попередній заповіт від 07.09.2007, за яким ОСОБА_5 все своє майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , заощадження на банківському рахунку та земельну ділянку площею 7,4696 га, заповідає також відповідачу ОСОБА_3

16.10.2020 позивачка надала нотаріусу заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_3 до прийняття судом рішення по справі про визнання заповіту недійсним.

В силу приписів ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У справі про визнання недійсними таких правочинів як видача довіреності і прийняття спадщини належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, і особа, яка прийняла спадщину, а не нотаріус чи нотаріальна контора, якщо позивач не обґрунтовує недійсність правочинів неправомірними діями нотаріуса. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19.08.2020 року у справі № 201/16327/16-ц.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України).

Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин. До односторонніх правочинів, зокрема, відноситься: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).

Отже, заповіт є одностороннім правочином (дія однієї сторони), породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положенням ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, тобто, зокрема і дефект волі учасника правочину.

Аналогічне положення містить і ч. 2 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 визнала позовні вимоги ОСОБА_1 .

Підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову судом не встановлено, визнання позову відповідачем не порушує прав інших осіб, адже учасники справи є єдиними спадкоємцями заповідача.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про задоволення викладеної у позовної вимоги позивача про визнання заповіту недійсним, оскільки оскаржуваний заповіт не відповідав внутрішній волі заповідача.

Щодо позовної вимоги про скасування заповіту суд зазначає таке.

Аналіз змісту глави 85 ЦК України свідчить, що у цивільному законодавстві не передбачено можливості скасування заповіту за позовом заінтересованої особи в судовому порядку. Право скасувати заповіт належить лише заповідачу (статті 1254 ЦК України). Тоді як за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права (у разі його порушення, невизнання або оспорювання) та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За наведеного позовна вимога про скасування заповіту задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 15, 203, 215, 1233, 1257 ЦК України, 89, 206, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним заповіт від 18 жовтня 2017 року, який складений ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_3 , номер у спадковому реєстрі № 61994479, номер в реєстрі нотаріальних дій 42.

У задоволенні позовної вимоги про скасування вказаного заповіту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Є.С. Боєв

16.08.23