Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3038/23 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 36 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/3038/23 за позовом Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії

за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,-

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії в розмірі 62755,11 грн за період з 10.10.2015 по 01.02.2023 та витрати на судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яка забезпечується послугами централізованого опалення, постачання теплової енергії, які надає КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради. В КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок за адресою надання послуг № 0200. Відповідач, будучи споживачем послуг з централізованого теплопостачання для опалення, які надаються Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго", за період 10.10.2015 по 01.02.2023 не здійснював оплату за отримані послуги у зв`язку із чим утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії у розмірі 62 755,11 грн, яку позивач просив стягнути.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі, що утворилась за період з 01.03.2020 по 16.03.2023 в сумі 27461,21 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судовий збір в розмірі 1174,52 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 12.03.2017 по 01.02.2023 та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 52 288, 76 грн та судовий збір. Зазначає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції безпідставно застосував строки позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за період 12.03.2017, оскільки такі строки мають бути продовжені згідно Закону України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України , спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає доводи апеляційної скарги щодо наявності об`єктивних підстав для продовження строку позовної давності безпідставними, оскільки оголошення карантину не зупиняло роботу судів і правосуддя в означений період здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 323847108 від 23.02.2023. (а.с. 3-4).

У зв`язку з наданням послуг з централізованого опалення Комунальним підприємством «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 , оформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на послуги Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради.

Зі змісту оборотів по особовому рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 10.10.2015 по 01.02.2023 заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) становить 62755,11 грн. (а.с. 5-6)

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив неналежне виконання зобов`язання з оплати за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, внаслідок чого за період з 10.10.2015 по 01.02.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 62755,11 грн. Позивач допустив пропуск строку звернення до суду, передбачений статтею 257 ЦК України, щодо заборгованості яка утворилась до березня 2020 року та дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії за період з 10.10.2015 по 01.03.2020 не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Оцінивши викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.03.2020 по 16.03.2023 підлягає до задоволення.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24 червня 2004 року та №2189-VIII від 9 листопада 2017 року), Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24 червня 2004 року) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не здійснює оплату наданих йому послуг з централізованого опалення, має заборгованість по оплаті вартості наданих позивачем та отриманих відповідачем послуг. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачу послуги з централізованого опалення не надавались або надавались неналежної якості або в кількості менший, ніж позивачем нараховані, стороною відповідача, у передбаченому ст.ст. 12,81 ЦПК України порядку, суду не надано. Доказів на спростування розміру заборгованості відповідач не надав, документів, які підтверджують сплату боргу, матеріали справи не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням заяви відповідача, вирішував питання про застосування позовної давності, проте помилився при її обчисленні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.2 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

З 12 березня 2020 року по 31 грудня 2022 року на усій території України було встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Тобто, з 12 березня 2020 року і до скасування карантину, строки позовної давності продовжені Законом, а тому позивачем не допущено пропуску строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2023 року

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за послуги із централізованого опалення за період із 12 березня 2017 року по 16 березня 2023 року в сумі 52 288, 76 грн, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень про переривання позовної давності, визначених в Законі України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року.

Виходячи із наведеного, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за період із 12 березня 2017 року по 16 березня 2023 року в сумі 52 288, 76 грн. В решті рішення суду залишається без змін.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги КП «Житомиртеплокомуненерго» задоволені частково, а апеляційна скарга повністю, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6 262, 31 грн, з яких 2 236, 31 грн за подання позовної заяви та 4 026, 00 грн за подання апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 травня 2023 року скасувати в частині визначення періоду та суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі, що утворилась за період з 12 березня 2017 року по 16 березня 2023 року в сумі 52 288, 76 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради судовий збір в розмірі 6 262, 31 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді