ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7666/23 Справа № 191/1443/17 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства Укрпошта на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Укрпошта, третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства Укрпошта» (далі АТ), третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи його тим, що 04 березня 2016 року її було прийнято на посаду листоноші 3 класу відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центру поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта».

Вказувала, що 28 січня 2017 року її звільнено з роботи за власним бажанням, однак у день звільнення трудову книжку їй не видали. Отримавши її зі спливом значного часу, вона виявила відсутність запису про звільнення.

Посилаючись на те, що неодноразово зверталася до керівництва АТ «Укрпошта» із заявою про видачу їй належним чином оформленої трудової книжки, однак жодної відповіді не отримала, уточнивши позовні вимоги, просила зобов`язати АТ «Укрпошта» внести до її трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 4 березня 2016 року, запис про її звільнення за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України та стягнути з АТ «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» на її користь середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 29 січня 2017 року до дня внесення в її трудову книжку відповідного запису про звільнення з розрахунку 134,60 грн. за кожний день вимушеного прогулу.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано АТ «Укрпошта» внести до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданої 4 березня 2016 року, запис про її звільнення за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 КЗпП України. Стягнено з АТ «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку видачі трудової книжки за період з 29 січня 2017 року до дня внесення в її трудову книжку відповідного запису про звільнення з розрахунку 134,60 грн. за кожний день вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі АТ Укрпошта, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, суд першої інстанції неповним чином з`ясував обставини справи та безпідставно задовольнив позов. Судом взагалі не досліджено дані, які характеризують особу позивача. Судом досліджена трудова книжка, де є запис про прийняття її на роботу, втім судом не виключено наявність у неї іншої трудової книжки. З наказом про звільнення позивачка була ознайомлена та її прав вони не порушували. Підстави для стягнення середньої заробітної плати на підставі ст.117 КЗпП України відсутні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Укрпошта» задоволено, скасовано рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року і ухвалено нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до наказу (розпорядження) №216-к від 04 березня 2016 року ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду листоноші відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центру поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта».

14 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про звільнення її за власним бажанням.

Наказом № 265-к від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням з 28 січня 2017 року.

З оглянутого у судовому засіданні оригінала трудової книжки ОСОБА_1 суд першої інстанції встановив, що в ній міститься запис про прийняття позивача на роботу 4 березня 2017 року на посаду листоноші відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центр поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта», а запис про звільнення з цієї посади відсутній.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримала трудову книжку, до якої в порушення вимог статті 47 КЗпП України не було внесено запису про звільнення, що призвело до порушення права позивача на працю,позбавило її можливості працевлаштуватися протягом тривалого часу.

Місцевий суд зазначив, що з вини відповідача відбулася тривала затримка видачі належним чином оформленої трудової книжки позивачу, що є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до частини четвертої статті 235 КЗпП України.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволенні позову про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу відповідно до частини четвертої статті 235 КЗпП України, у зв`язку з наступним.

Згідно пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40,41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 КЗпП).

Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуть на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.235 КЗпП України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За змістом зазначеної норми закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню.

Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Статтею 48 КЗпП України визначено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів.

Відповідно до пунктів 2.4.,2.5. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктом 4.1. Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10. цієї Інструкції.

Пунктом 4.2. Інструкції визначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем доведено факт порушення своєчасності внесення запису про звільнення до трудової книжки.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції надав оцінку поданим сторонами доказам, оглянув у судовому засіданні трудову книжку ОСОБА_1 і встановив, що в ній відсутній запис про її звільнення 28 січня 2017 року за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про зобов`язання відповідача внести в трудову книжку запис про звільнення законне обґрунтоване та підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що позивачкою не доведено факту невнесення запису про звільнення до трудової книжки, з врахування встановлених обставин відхиляються.

В той же час позивачка вмотивовує свої вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу саме несвоєчасним внесенням запису про звільнення.

Апеляційний суд наголошує на тому, що статтею 235 КзпП України (у редакції чинній на час звернення з позовом та на час розгляду справи судом першої інстанції) визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Тобто виплата середнього заробітку пов`язується з фактом видачі трудової книжки, а не з внесенням до неї запису про звільнення.

У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №569/6979/20 (провадження №61-429св21) вказано, що за змістом зазначеної норми (частини 5 статті 235 КЗпП України) закону середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові, якщо така затримка призвела до вимушеного прогулу працівника, тобто затримка видачі трудової книжки перешкодила його працевлаштуванню. Отже, для застосування цієї норми права необхідно наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Оскільки у трудовому праві превалює підхід, за яким вимушений прогул визначають як час, протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудові функції, обумовлені трудовим договором, виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість працівника належним чином реалізовувати своє право на працю.

За змістом статей 94,116,117 КЗпП України та статей 1,2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235,236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу у встановлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з АТ «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки за період з 29 січня 2017 року до дня внесення в її трудову книжку відповідного запису про звільнення з розрахунку 134,60 грн. за кожний день вимушеного прогулу.

Позивачка вказує про те, що трудова книжка була нею отримана через значний час. Звільнено її було 28 січня 2017 року, 27 квітня 2017 року вже підготовлено та подано позов у даній справі. Позивачка не вказує коли саме вона отримала трудову книжку та не надає жодних доказів, з яких би суд міг встановити дату отримання трудової книжки. Таким чином апеляційний суд позбавлений можливості стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток саме за час затримки видачі трудової книжки.

Позивачкою не доведено, а апеляційним судом не встановлено, що у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки мав місце вимушений прогул позивачки та були перешкоди для її працевлаштування, а на роботодавця слід покласти матеріальну відповідальність у виді стягнення середнього заробітку за вимушений прогул.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати та про відмову у задоволення цієї часини позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Укрпошта задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року в частині задоволення позову про стягнення з публічного акціонерного товариства Укрпошта в особі Дніпропетровської дирекції публічного акціонерного товариства Укрпошта на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу скасувати та в цій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров