ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/1763/23

провадження № 22-ц/4809/745/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач 1 Військова частина НОМЕР_1 ;

відповідач 2 - Олександрійський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області;

відповідач 3 Державна казначейська служба України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Військової частини НОМЕР_1 , Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особоюза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року (суддя Стручкова Л.І.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 відмовлено; роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції керувався вимогами п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України та виходив з того, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Оскільки, на переконання суду першої інстанції, позовні вимоги ОСОБА_1 за своїм предметом та можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою щодо невиплати їй всіх належних видів грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року про відмову у відкритті провадження скасувати танаправити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в новому складі. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області не з`ясував природу правовідносин і дійшов помилкового висновку про те, що вимоги позовної заяви пов`язані, за своїм предметом та можливими правовими наслідками, з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, щодо невиплати їй всіх належних видів грошового забезпечення загиблого військовослужбовця.

Так, з матеріалів позову вбачається, що виплата грошового забезпечення загиблого батька позивача та додаткова грошова винагорода на загальну суму 176 328,60 грн були нараховані та виплачені у повному обсязі ОСОБА_2 , що підтверджує факт виконання військовою частиною НОМЕР_1 своїх повноважень як суб`єкта владних повноважень, що реалізує владні управлінські функції щодо військовослужбовця. Разом з тим, спір, за вирішенням якого позивач звернулась до суду першої інстанції з позовом у даній справі, стосується порушеного права цивільного, а саме - права на отримання грошових коштів після смерті батька, які виплачені іншій особі без врахування законних прав та інтересів позивача та, як наслідок, завдання матеріальної та моральної шкоди.

На підставі викладеного вважає, що даний спір обумовлений порушенням її приватного права і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, що виключає його розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Крім того, звертає увагу, що позивач вже зверталася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди на загальну суму 176 328,60 грн; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду ОСОБА_3 на загальну суму 176328,60 грн. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 420/3105/23 визначено саме цивільну підсудність справи за її позовом. Таким чином, поставляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, у порушення ч. 1 ст. 32 ЦПК України, допустив спір про підсудність.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ухвали Кропивницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року залишено без руху; запропоновано скаржниці у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду від 05 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; встановлено строк для надання відзивів на апеляційну скаргу до 20 червня 2023 року.

15 червня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив військової частини НОМЕР_1 на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. На переконання відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спір у даній справі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства (а.с. 103-113).

29 червня 2023 року закінчено підготовчі дії; справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду в апеляційному суді на 10 серпня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Свій відзив на апеляційну скаргу Олександрійський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області направив на поштову адресу суду 29 червня 2023 року (а.с. 120), тобто з пропуском встановленого апеляційним судом строку. У відзиві відповідачем наголошується, що ним не було отримано копії позовної заяви з додатками. Стверджується, що посадовими особами відповідача у межах своєї компетенції у повному обсязі дотримано положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333. Рішенням комісії Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України ОСОБА_1 призначено виплату у сумі 5 000 000,00 грн, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовлено. Одноразова грошова допомога виплачена ОСОБА_1 у повному обсязі 18 листопада 2022 року та 21 грудня 2022 року. Крім того, оскільки рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Міністерства оборони України як розпорядника бюджетних коштів, призначених для виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, просить залучити Міністерство до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 116-119).

Разом з тим, клопотання про продовження встановленого судом строку на подання відзиву на апеляційну скаргу поданий документ не містить.

Частиною 2 ст. 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки визначених законом підстав для продовження Олександрійському районному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області встановленого судом процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу колегія суддів не вбачає, зазначений відзив підлягає залишенню без розгляду.

У відповіді на відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 ) скаржниця зазначає, що доводи відповідача свідчать про нерозуміння ним ряду положень процесуального закону. Звертає увагу, що відповідачем жодним чином не спростовано наявність відображених у позові порушень, допущених посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виявлені перевіркою, яка проводилася Управлінням з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України. Вказує також, що відповідач неналежним чином ознайомився з її вимогами, оскільки безпідставно ототожнює виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, яку здійснює Міністерство оборони України, з виплатою належного грошового забезпечення загиблого військовослужбовця, яку здійснює військова частина. З огляду на викладене, враховуючи позовні вимоги та суть позову, вважає недоцільним та необґрунтованим залучення до участі у даній справі Міністерства оборони України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 132-136).

У встановленому процесуальним законом порядку апеляційним судом повідомлено учасників справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 115, 126-131).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення скаржниці та представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану ухвалу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

04 квітня 2023 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Військової частини НОМЕР_1 , Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , відповідно до якої позивач просила відшкодувати завдані їй збитки (шкоду) та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 176 328,60 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 30000,00 грн на відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-13).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є членом сім`ї (донькою) військовослужбовця - старшого лейтенанта ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок осколкового поранення тіла з пошкодженням внутрішніх органів поблизу н. п. Таврійське Херсонської області, при безпосередній його участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, та загибель якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини.

Стверджується, що перевіркою, здійсненою Управлінням з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України у період з 31 серпня 2022 року по 14 жовтня 2022 року, встановлено, зокрема, що у військових посадових (службових) осіб військової частини НОМЕР_1 були відсутні підстави не виплачувати громадянці ОСОБА_1 належне, але не отримане військовослужбовцем ОСОБА_3 до дня його загибелі грошове забезпечення, натомість, вбачається необгрунтованим здійснення таких виплат у сумі 176 328, 60 грн, а саме: 100 000,00 грн - додаткова винагорода відповідно до Постанови № 168 від 28 лютого 2022 року; 17 882,53 грн - матеріальна допомога за 2022 рік; 17 882,53 грн - грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік; 11 965,00 грн - допомога на поховання; 28 598,54 грн - щомісячне грошове забезпечення, у повному розмірі громадянці ОСОБА_2 ; у діях військових посадових (службових) осіб військової частини НОМЕР_1 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364 «Зловживання владою або службовим становищем» КК України та ст. 366 «Службове підроблення» КК України; з метою ініціювання питання перевірки інформації щодо ігнорування військовими посадовими (службовими) особами ІНФОРМАЦІЯ_2 та військової частини НОМЕР_1 вимог пп. «д» п. 2телеграми Міністра оборони Українивід 19 квітня 2022 року № 248/1553 (у частині недопущення випадків надсилання документів в неповному обсязі та затримки внаслідок цього виплати одноразової грошової допомоги), з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування за вищевказаним фактом, у відповідності до положень Порядку від 22 листопада 2017 року № 608, вбачається доцільним направити відповідний службовий лист на адресу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с. 48-60).

За доводами позову, вищевказаними незаконними рішеннями (діями/бездіяльністю) військових посадових (службових) осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 та військової частини НОМЕР_1 позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди у пред`явлених до стягнення розмірах.

Оскільки, на переконання позивача, відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана їй незаконними рішеннями та бездіяльністю посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до змісту позовної заяви, свої душевні та моральні страждання позивач пов`язує не лише із тяжкою втратою батька, а й з необхідністю боротьби з власною державою замість отримання від неї належного захисту, як то визначено у ст. 3 Конституції України. Завдану моральну шкоду позивач оцінила у сумі 30 000,00 грн.

Апеляційним судом, з урахуванням доводів апеляційної скарги та за даними Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано також, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 420/3105/23 було відмовлено у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії; роз`яснено, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У наведеній справі адміністративний суд виснував, що спір за позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо виплати грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди на загальну суму 176328,60 грн та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову грошову винагороду ОСОБА_3 на загальну суму 176328,60 гривень, стосується порушеного права цивільного, а саме права позивача на отримання грошових коштів після смерті батька, які виплачені іншій особі без врахування законних прав та інтересів позивача.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, дійшовши висновку, що за предметом та можливими правовими наслідками спір у даній справі існує у сфері публічно-правових відносин, ухвалою від 07 квітня 2023 року відмовив у відкритті провадження за позовною заявою скаржниці на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Статтями 55 та 124 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у абз. першому пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 12 листопада 2011 року №9-рп/2011.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Zand v. Austria» зазначено, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. При цьому, важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою ЄСПЛ.

Таким чином, судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Загальні правила цивільного судочинства встановлені ЦПК України та вимагають дотримання правил предметної та суб`єктної юрисдикції, інстанційної юрисдикції, а також територіальної юрисдикції (підсудності).

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесено до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по?перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь?яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по?друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь?які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас, за загальним правилом, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій (ст. 19 КАС України).

Частиною 5 ст. 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз положень ч.5 ст. 21 КАС України дає підстави для висновку, що адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за одночасної наявності таких умов: вимоги стосуються шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, вимоги поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом у даній справі, ОСОБА_1 посилалась на завдання матеріальної та моральної шкоди протиправними діями (бездіяльністю) військових посадових (службових) осіб військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак, позовних вимог про визнання протиправними дій чи бездіяльності зазначених суб`єктів до суду не пред`являла.

Колегія суддів також не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача за можливими правовими наслідками пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою щодо невиплати їй всіх належних видів грошового забезпечення загиблого військовослужбовця.

Місцевим судом, всупереч підставам позову, безпідставно ототожнено вимогу позивача з відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої визначено у сумі безпідставно здійсненої виплати неналежній особі, з вимогою про стягнення суми неотриманого загиблим військовослужбовцем грошового забезпечення, яка, разом з вимогою про визнання незаконною відмови у здійсненні такої виплати, повинна вирішуватись судами у порядку адміністративного судочинства.

В судовому засідання апеляційного суду позивач пояснила, що спір заявлений щодо отримання виплати, з чого ця сума складається зазначено в позові, яка виплачена спадкоємцю померлого ОСОБА_2 . Представник відповідача підтвердив обставину виплати. Ухвалою адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 420/3105/23 відмовлено у відкритті провадження за аналогічними вимогами, природа/сутність вимог в адміністративній та цивільний суд однакова.

В силу вимог ч.ч.1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, всупереч наведеній процесуальній вимозі, судом першої інстанції не з`ясовано, що вимоги позовної заяви не стосуються питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання належного, але не отриманого її батьком до дня загибелі грошового забезпечення, оскільки наявність такого права у позивача презюмується законом.

Таким чином, вирішуючи питання щодо юрисдикції справи, що переглядається, суд першої інстанції не звернув уваги на предмет та підстави пред`явленого позову та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження за позовною заявою скаржниці у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно зі стандартами ЄСПЛ під доступом до правосуддя необхідно розуміти здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Великої Британії»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 4 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами.

Так, у рішенні від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08) ЄСПЛ установив, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами.

У рішенні від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» (заяви № 7714/06 та № 23654/08) ЄСПЛ установив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади. Крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції.

У рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07) ЄСПЛ зробив висновок, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції.

З огляду на викладене, постановлення 07 квітня 2023 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвали про відмову відкритті провадження у даній справі через те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за наявності ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2023 року у справі № 420/3105/23, якою позивачу відмовлено у відкритті провадження в порядку адміністративного судочинства, ставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Непослідовність національних судів створює перешкоди та невизначеність у реалізації позивачем права на судовий захист.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження, належним чином не з`ясувавши обставин справи та обмеживши право на доступ до правосуддя.

Оскільки оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного, ухвалаОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року підлягає скасуванню з направленням матеріалів справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, з огляду на те, що дане судове рішення апеляційної інстанції не є остаточним вирішенням спору по суті.

При цьому, колегією суддів враховано правову позицію Об`єднаної палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2023 року - скасувати.

Справу №398/1763/23 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Військової частини НОМЕР_1 , Олександрійського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Кіровоградської області, Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою направити до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник