Справа №333/4272/23
Провадження №2/333/2364/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

представника позивачів ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу приватизації (місце знаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ) про визнання права на приватизацію на нерухоме майно та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордеру на жиле приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 через свого представника ОСОБА_1 звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до РА ЗМР по Комунарському району як органу приватизації про визнання права на приватизацію на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що вони користуються квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на умовах найму житлового приміщення. Зазначене нерухоме майно належить до житлового фонду місцевих рад. Вони вселилися до вказаної квартири у 1994 році на підставі ордеру на житлове приміщення і з цього року безперервно у ній проживають. Позивачі зареєстровані за вказаною адресою.

У 2023 році позивачі виявили бажання приватизувати квартиру, але з`ясували, що ордер, на підставі якого вони вселилися в квартиру, втрачено.

З метою отримання копії чи дубліката ордера ОСОБА_3 звернувся до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР, проте отримав відповідь, відповідно до змісту якої в книзі обліку державних ордерів за 1994 рік відсутній запис про оформлення ордера на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 звернувся до РА ЗМР по Комунарському району з заявою про проведення приватизації без ордеру на квартиру через його втрату, однак отримав відмову, у зв`язку з відсутністю у нього ордеру на житлове приміщення.

Враховуючи викладене, посилаючись на норми чинного законодавства ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 просять суд визнати за ними право на приватизацію квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та зобов`язати відповідача провести приватизацію нерухомого майна за відсутності ордеру на вказане житлове приміщення.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

05.06.2023 року на адресу суду від представника РА ЗМР по Комунарському району Калашнікової В.Ф. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на таке. Відповідно до п.п. 17, 18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», який затверджений наказом Міністерства з питань житлового-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2010 року №109/17404, позивачі звернулися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району з заявою про приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» позивачам було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки останніми не було надано копії ордеру на квартиру, як цього вимагає чинне законодавство України. Крім того, представник відповідача зазначив, що суд не має право зобов`язувати районну адміністрацію вчиняти дії, яка за законом може вчиняти лише остання, в т.ч. не може вказувати, яке конкретно рішення (дії) необхідно приймати (вчиняти) відповідачу. Просять у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 26.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 з 29.10.1996 року, ОСОБА_4 з 08.12.1999 року та ОСОБА_5 з 12.07.2000 року і по теперішній час.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п. 4.2.9 Положення про районні адміністрації міської ради, затвердженої рішенням Запорізької міської ради від 22 червня 2011 року №29 районним адміністраціям міської ради делеговані повноваження в частині приватизації житла.

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

21.04.2023 року ОСОБА_3 звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району із заявою про проведення приватизації квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Листом від 21.04.2023 року №Д-226 районною адміністрацією Запорізької міської ради по Комунарському району ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було відмовлено у проведенні приватизації квартири, оскільки ними до органу приватизації не надано копію ордера про надання жилої площі.

Згідно вимог ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом передачі квартир (будинків) у власність громадян на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Відповідно до п. 17, 18 Положення Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, який затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року №396, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.1.2010 року №109/17404, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації та подає такі документи: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідку про склад сім`ї та займані приміщення; копію ордера про надання жилої площі (копію договору найму жилої площі у гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Згідно ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача не розповсюджується.

Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом.

З 1996 року до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивачів претензій щодо незаконності їх мешкання у квартирі.

З огляду на вказані обставини відповідно до приписів ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій вони мешкають.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності.

Таким чином, враховуючи, що позивачі вселені до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніхто не оспорює, проте, відсутні документи, на підставі яких вони були вселені, та цей факт позбавляє позивачів можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги щодо зобов`язання вчинити відповідача дії по приватизації квартири підлягають задоволенню.

Позивачами також заявляються вимоги про визнання права на приватизацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а також Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами, і лише вони визначають питання чи має громадянин права на приватизацію згідно наданого пакету документів.

Суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові ВСУ від 05.08.2019 року за № 761/28893/16ц.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права конкретних осбі на приватизацію квартири задоволенню не підлягають, оскільки суд, в даному випадку, не наділений правом приймати рішення щодо приватизації житла за конкретними особами.

Що стосується позовних вимог, заявлених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , то суду не було надано жодного доказу на підтвердження того факту, що останні зверталися до відповідача із заявою про приватизацію житла і їм було відмовлено у здійсненні приватизації. Лист-відмова від 21.04.2023 року №Д-226, що надана до матеріалів справи, адресована лише на ім`я ОСОБА_3 .

Тому, в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю порушення їхніх цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивачів про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір судом покладається на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу приватизації (місце знаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ) про визнання права на приватизацію на нерухоме майно за зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордеру на жиле приміщення задовольнити частково.

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району провести дії по приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 за відсутності ордеру на вказане житлове приміщення, на підставі вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.08.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод