Єдиний унікальний номер 722/39/23
Номер провадження 2/722/80/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Суського О.І.

секретаря судового засідання Кушнір І.В.

за участю позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом, поданим ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області про стянення пені по заборгованості із аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 за первісним позовом звернувся в суд із вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до судового наказу від 13.09.2017 року, який виданий Сокирянським районним судом Чернівецької області в справі № 722/1036/17, з нього на користь відповідачки ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З часу одержання зазначеного судового наказу позивач сумлінно виконував покладені на нього судом обов`язки по аліментному утриманню дитини, але з червня 2021 року у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31.12.2022 року становить 38823,75 грн. Первинна незначна заборгованість в період з липня 2021 року до лютого 2022 року з`ясував на цей час, виникла тому, що у червні-липні 2021 року дещо зросла середня заробітна плата по Чернівецькій області, від якої виконавчою службою нараховувався розмір аліментів того, з 1 липня 2021 року зріс розмір прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. На час початку виникнення заборгованості позивач тимчасово проживав в м.салехард російської федерації, де працював водієм. Оскільки, він перебував за межами України, те до січні року сплачував аліменти на визначений третьою особою рахунок (ДВС) у відомій йому до сумі - 2924,00 грн. на місяць, в той час, як до сплати належало 3087,00 грн. (недоплата стан 163,00 грн. на місяць), а з жовтня 2021 року до січня 2022 року (включно) належало сплачувати 3330,75 грн. (недоплата становила 406,00 грн. на місяць).

В подальшому заборгованість виникла у зв`язку з його тривалою і важкою хворобою, через яку позивач взагалі не мав змоги сплачувати аліменти а ні матеріально, а ні фізично. 15.02.2022 року він був госпіталізований в інфекційне відділення медичного закладу «ГБУЗ «салехардская окружная клиническая больница» з діагнозом Covid 19. Під час проходження лікування в інфекційному відділенні зазначеної лікарні у нього виникли больові напади в животі. Спочатку лікарями проводилося консервативне медикаментозне лікування, але болі посилювалися, з`явилася перитонеальна симптоматика, в зв`язку з чим його було призначене оперативне лікування: 2.03.2022 року в екстреному порядку була виконана діагностична лапараскопія, санація та дренування черевної порожнини і інші діагностичні хірургічні оперативні втручання, а 4.03.2022 р. була проведена хірургічна операція: релапаратомія, резекція тонкої кишки, виведення кінцевої ілеостоми, санація, дренування і тампонування черевневої порожнини. При продовженні стаціонарного хірургічного лікування, 14.03.2022 року з приводу ранньої післяопераційної спайкової непрохідності була виконана ще одна хірургічна операція, зокрема з розділення спайок, усунення тонкокишкової непрохідності, дренування абсцесу. Післяопераційний період проходив важко з інтоксикацією, лікування відбувалося у відділенні реанімації, а 16.03.2022 року була проведена третя операція (не рахуючи діагностичної), під час якої зокрема було проведено релапаротомію, зняття лапарастоми, резекцію підвздошної кишки, резекцію культі товстої кишки, санацію і дренування черевної порожнини, лапаротомію. 18.03.2022 року виконана програмна релапаротомія, закриття лапарастоми. Післяопераційний період був продовжений в реанімаційному відділенні («РАО»), проходив важко, що зокрема було пов`язане з анемією та іншими хворобливими явищами, які потребували медичної корекції, спеціальної дієти, місцевого лікування та загального догляду. Після стабілізації стану позивача перевели з реанімаційного відділення в хірургічне, де було продовжене лікування медикаментозними засобами, після чого 4.04.2022 року його виписали на амбулаторне лікування.

11.04.2022 року він був у стані середньої тяжкості знову госпіталізований в хірургічне відділення з діагнозом: синдром короткої тонкої кишки, було проведена передопераційна підготовка і 18.04.2022 року виконана вже п`ята операція - лапаратомія, еюнотрансверзостоматія кінець у кінець. Післяопераційний період проходив важко з частковою кишковою непрохідністю, інтоксикацією, спочатку лікувався у реанімаційному відділенні, після стабілізації стану був переведений в хірургічне відділення з проведенням медикаментозного лікування. Після часткового заживлення післяопераційної рани був виписаний додому, одержував лікування у хірурга за місцем проживання з нарощуванням слабкості синдрому короткої тонкої кишки.

24.06.2022 року був знову госпіталізований в хірургічне відділення, де проводилося медикаментозне та загальне лікування, після завершення якого був виписаний з лікарні 29.07.2022 року з призначенням нагляду у хірурга, терапевта і ендокринолога, перев`язок, дієти, носіння бандажу, приймання цукрознижуючих препаратів, контролю аналізів, тощо.

7.08.2022 року позивач в екстреному порядку бригадою швидкої допомоги знову був доставлений в ту саму лікарню і перебував на лікуванні в хірургічному відділенні до 22.08.2022 року з діагнозом: стан після правобічної геміколекостоми від 2.03.2022 року; резекції підвздошної кишки, еюностоматії. резекції культі товстої кишки від 16.03.2022 року; еюно-трансверзоанастоматозу від 18.04.2022 року; синдром короткої кишки; післяопераційна гранульована рана черевної стінки. Характер захворювання визначений, як хронічне. Листок непрацездатності був оформлений до 31.08.2022 року.

Після завершення 31.08.2022 року амбулаторного лікування позивач звільнився з роботи в м.салехарді і виїхав додому в Україну, але вже 7.09.2022 року був госпіталізований в інфекційне відділення КНП «Сокирянська лікарня», де перебував на стаціонарному лікуванні до 21.09.2022 року з діагнозами: позагоспітальна двобічна вірусно-бактеріальна пневмонія; ГРХ Covid 19; стан після правобічної гемектомії, синдром короткої кишки: післяопераційна гранульована рана брюшної стінки

З 21.09.2022року до 28.09.2022 року позивач проходив стаціонарне лікування в хірургічному відділенні КНП «Сокирянська лікарня» з діагнозами синдром короткої тонкої кишки; стан після еюнотрансверзоанастомозу; хронічний панкреатит, у стані середнього ступеню важкості.

З 29.10.2022 року до 8.11.2022 року позивач знову проходив стаціонарне лікування в хірургічному відділенні КНП «Сокирянська лікарня» з діагнозами синдром короткої тонкої кишки; стан після еюнотрансверзоанастомозу, ускладнений супутніми захворюваннями, хронічний панкреатитом хронічним холециститом. Перебував у стані середнього ступеню важкості; проводилось медикаментозне лікування.

У зв`язку з загальним станом його здоров`я 12.12.2022 року по результатах огляду медико-соціальною експертною комісією йому була визначена II група інвалідності на строк до 01.12.2024 року з протипоказанням роботи у звичайних робочих умовах.

Одночасно МСЕК була розроблена для нього програма реабілітації інваліда, яка передбачає медичне спостереження хірурга, гастроентеролога, санаторно-курортні лікування. Професійна реабілітація визначена, як така, що неможлива; протипоказана важка фізична праця, рекомендовані обмеження в положенні тулубу. Робота в звичайних виробничих умовах протипоказана.

Пенсійного віку позивач на цей час не досяг, рішення про призначення йому пенсії по інвалідності на цей час ще не прийняте, перебуває у стадії розгляду. Згідно з ст. 33 Закону Україні «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інвалідам II групи виплачується 90 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 Закону. Який саме розмір пенсії і коли самі йому буде призначений - йому не відомо, але за будь яких умов вона не може бути будь-якої істотною, адже мій наявний страховий стаж роботи, якій враховується для призначення пенсії досить не великий.

Внаслідок тяжкої і виснажливої хвороби, тривалого безперервного лікування, втраті роботи, виникнення інвалідності і наступного тривалого реабілітаційного періоду періодом від 2-х років, він втратив можливість погасити існуючу заборгованість по сплаті аліментів. Проживає один, будь якого заробітку не має і не може мати, щонайменше протягом реабілітаційного періоду.

Просить звільнити його повністю від сплати заборгованості за аліментами на користь відповідачки ОСОБА_6 на підставі судового наказу Сокирянського районного суду від 13.09.2017 року па утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виникла за період з червня 2021 року до часу набрання законної сили рішення суду.

Крім цього, зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача на користь ОСОБА_6 на підставі судового наказу Сокирянського районного суду від 13.09.2017 року на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), до твердої грошової суми в розмірі 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання цієї позовної заяви.

06.04.2023 року представник відповідачки ОСОБА_3 подав до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що за період із 01.06.2021 року по 31.12.2022 року позивач ОСОБА_1 , як боржник, який неодноразово до 01.06.2021 року допускав перед стягувачем ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 54959923 та був підданий заходам примусу для погашення такої заборгованості, знав як про спосіб нарахування аліментів на користь відповідачки, так і щомісячні суми для їх сплати. Зазначене підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 54959923 та документами, які в ньому містяться, зокрема, підписаними ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у період із 17.08.2017 року до 01.06.2021 року.

Крім іншого, відповідно до відкритих відомостей, які містяться у Єдиному реєстрі боржників, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесений до цього реєстру, як особа, що має заборгованість із аліментів. У цьому реєстрі щодо боржника ОСОБА_1 зазначена інформація як про вид стягнення (аліменти), а також інформація про зв`язок із державним виконавцем (прізвище, ім`я, по-батькові, місце роботи, телефон, адреса електронної пошти) третьої особи, у якої є можливість узнати як суму заборгованості, так і інші обставини, що її стосуються. Тому, вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 , що він нібито не знав про зміну щомісячного розміру зі сплати аліментів з 01.06.2021 року не є поважною причиною для звільнення його від сплати заборгованості із аліментів за період із 01.06.2021 року по 31.01.2022 року. Тим паче, заборгованість за вказаний період у ОСОБА_1 виникла не у зв`язку із тяжкою хворобою, як зазначено у ч. 2 ст. 197 СК України.

Крім цього, позивач ОСОБА_1 визнав у своєму позові, що за вказаний період він перебував у російській федерації, де працював водієм. Однак, належних та допустимих доказів роботи його у росії (з якого часу, на якому підприємстві, з яким доходом, з якими витратами на лікування тощо), позивач ОСОБА_1 не надав. Тому вважає, що ОСОБА_1 приховує від відповідачки ОСОБА_4 та від третьої особи суму доходу, отриманого ним за кордоном, з якої можливо було б стягнути аліменти на виконання Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі № 722/1036/17 від 13 вересня 2017 року.

Відсутність доказів про його реальний дохід, отриманий у росії, намагання довести відсутність доходу через надані суду у цій справі довідки старости села Михалкове про період його тимчасової непрацездатності, який, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», немає повноважень визначати ні період тимчасової непрацездатності особи, ні його статус безробітного. Адже, після звільнення зі своєї останньої легальної роботи 30.04.2019 року, ОСОБА_1 придбав у с. Михалкове будинок із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно даного витягу вбачається, що ОСОБА_1 уклав із ОСОБА_8 договір довічного утримання, що також підтверджує наявність у нього додаткового доходу і від набувача ОСОБА_8 .

Крім іншого, у власності ОСОБА_1 є земельні ділянки сільськогосподарського призначення (паї) в межах с. Михалкове Дністровського району Чернівецької області, з яких він також отримує дохід, який не відображає у податковій звітності.

Обставини того, що ОСОБА_1 не отримує пенсії по інвалідності, підлягають доведенню позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами, чого він не зробив.

Надані позивачем ОСОБА_1 до позовної заяви російські медичні документи є, в силу вимог ст.78 ЦПК України, недопустимими доказами і обставини хвороби ОСОБА_1 на території росії підлягають доказуванню відповідно до українського законодавства у інший спосіб.

Також зазначив, що позивач ОСОБА_1 визнав у позові, що він має спеціальність водія та працював за цією спеціальністю у російській федерації. Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 1817 від 07.10.2022, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 жовтня 2022 р. за № 1300/38636 «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами», визначено перелік хвороб, за наявності яких особа не може працювати водієм.

У зазначеному Переліку відсутні хвороби, які діагностовано позивачу ОСОБА_1 у вересні-грудні 2022 року в українських закладах та установах охорони здоров`я, вважає що наявні у ОСОБА_1 хвороби не можуть вважатися важкою хворобою у розумінні статті 197 СК України, як підстава звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період із 01.02.2022 року по 31.08.2022 року, а тому не можуть бути підставою для зменшення суми аліментів при зміні способу їх стягнення із дня подання ним позовної заяви до суду. ІІ група інвалідності позивачу ОСОБА_1 визначена рішенням МСЕК лише на два роки (до 01.12.2024 року).

Відповідачка ОСОБА_4 не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів із частини з доходу ОСОБА_1 на тверду грошову суму, але без зменшення розміру аліментів, який був визначений третьою особою з 01.01.2023 року, на її користь на утримання доньки ОСОБА_7 з наведених вище підстав з урахуванням також того, що обов`язок ОСОБА_1 сплачувати ці аліменти закінчиться після 24.04.2023 року після досягнення донькою 18-ліття.

Просить задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 частково, а саме: змінити спосіб стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із дати звернення до суду до 24.04.2023 року із 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, на тверду грошову суму, без зменшення щомісячного розміру аліментів, визначених державними виконавцями Сокирянського відділу Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області у виконавчому провадженні ВП № 54959923 станом на 01.01.2023 року. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 відмовити за необґрунтованістю.

Крім цього, 06.04.2023 року представник відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду через систему «Елетронний суд» із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення пеня по заборгованості із аліментів , в обгрунтування якого вказав, що вважає, що доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості із аліментів на користь ОСОБА_4 за період із червня 2021 року по грудень 2022 року (включно) є необґрунтованими, і заборгованість за вказаний період допущена ним із вини у формі халатного відношення до свого батьківського обов`язку щодо утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім іншого, зазначаючи у первісному позові про нібито сумлінність сплати ним аліментів до червня 2021 року, первісний позивач ОСОБА_1 надає суду інформацію, яка не відповідає дійсності. Так, у виконавчому провадженні № ВП 54959923, яке відкрите на підставі судового наказу Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі № 722/1036/17 від 13 вересня 2017 року, є докази, що підтверджують наявність у боржника ОСОБА_1 заборгованості за аліментами перед ОСОБА_4 , яку він мав до червня 2021 року.

Через вжиття щодо боржника ОСОБА_1 примусових заходів представниками третьої особи щодо арешту його майна, тимчасового обмеження у керуванні транспортними засобами, заборони виїзду за кордон тощо, останній погасив наявний попередній борг зі плати аліментів, який виник до червня 2021 року. Вважає, що первісний позивач ОСОБА_1 знав про спосіб визначення розміру аліментів та спростовує його доводи, що він нібито не знав, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього, визначається із урахуванням середньої заробітної плати по Чернівецькій області.

Окрім іншого, ОСОБА_4 , через нерегулярність виплати ОСОБА_1 аліментів, змушена була звернутися до Сокирянського районного суду Чернівецької області із позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини із частини із доходу на тверду грошову суму. За цим позовом ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.02.2021 року було відкрите провадження № 722/247/21. У цьому провадженні ОСОБА_1 отримав позовну заяву ОСОБА_4 та навіть частково визнав її позовні вимоги. Однак, через прохання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 у цьому провадженні звернулася до суду про залишення позову без розгляду, бо ОСОБА_1 обіцяв і надалі справно сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 .

Ще однією обставиною, яка спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що він нібито не знав про механізм визначення розміру аліментів, які підлягають сплаті на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , є те, що відповідно до інформації трудової книжки ОСОБА_1 , яка є в матеріалах справи, він звільнився із останньої легальної роботи в Україні 30.04.2019 року і до 01.06.2021 року сплачував (хоча й із заборгованістю) у виконавчому провадженні ВП № 54959923 розмір аліментів на користь ОСОБА_4 виходячи із середньої заробітної плати по Чернівецькій області.

Щодо періоду із березня 2022 року по серпень 2022 року (включно), то у своєму первісному позові, який є предметом судового розгляду у цій справі, ОСОБА_1 визнає, що він працював водієм на Крайній Півночі російській федерації, а отже отримував дохід, суму якого він приховує від суду та учасників судового розгляду у цій справі, зокрема і перед третьою особою.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він, перебуваючи у російській федерації, хворів і витрачав кошти на своє лікування за період березня 2022 року по серпень 2022 року (включно) не підтверджені належними доказами. Копії медичних документів, наданих ОСОБА_1 , до позовної заяви, які видані органами влади російської федерації не можуть бути допустимими доказами відповідно до ст.78 ЦПК України, інших належних та допустимих доказів ОСОБА_1 суду не надав.

Надані ОСОБА_1 до первісного позову докази, які підтверджують його захворювання та стан здоров`я, у тому числі і про його ІІ групу інвалідності, видані уповноваженими установами України, не звільняють його від обов`язку сплачувати на користь ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , не підтверджують, що він має тяжке захворювання, яке, згідно ст. 197 СК України, може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості з аліментів.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №1817 від 07.10.2022, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 жовтня 2022 р. за № 1300/38636 «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами», визначено перелік хвороб, за наявності яких особа не може працювати водієм.

У зазначеному Переліку відсутні хвороби, які діагностовано позивачу ОСОБА_1 у вересні-грудні 2022 року в українських закладах та установах охорони здоров`я, що дає підстави стверджувати, що наявні у ОСОБА_1 хвороби не можуть вважатися важкою хворобою у розумінні статті 197 СК України, як підстава звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період із 01.09.2022 по 31.12.2022 року, та не можуть бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості із аліментів та зменшення суми аліментів при зміні способу їх стягнення із дня подання ним позовної заяви до суду. ІІ група інвалідності позивачу ОСОБА_1 визначена рішенням МСЕК лише на два роки (до 01.12.2024 року), а не довічно.

Розрахунок пені за прострочення ОСОБА_1 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_7 , здійснюється у порядку, визначеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, та помісячних відомостей щодо заборгованості ОСОБА_1 , зазначених у розрахунку третьої особи від 03.01.2023 року (вих. № ВП 54959923/22) та становить 38523,98 грн.

Просить стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_1 , пеню за прострочення (заборгованість) зі сплати аліментів відповідно до судового наказу Сокирянського районного суду Чернівецької області у справі № 722/1036/17 від 13 вересня 2017 року, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 38523,98 грн. Крім цього, судові витрати за зустрічним позовом покласти на відповідача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім цього, ОСОБА_1 позовні вимоги зустрічної позовної заяви, заявлені ОСОБА_3 не визнає та просить відмовити у їх задоволені.

Представник відповідачки ОСОБА_3 за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає в повному обсязі та просить у задоволенні даних вимог відмовити, також представник відповідачки у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в зустрічній позовній заяві.

Представник третьої особи-начальник Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Сандуляк Я., подав до суду заяву про проведення розгляд справи без його присутності.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії судового наказу виданого Сокирянським районним судом Чернівецької області від 13.09.2017 року стягуються з позивача ОСОБА_1 (за первісним позовом) на користь відповідачки ОСОБА_6 (відповідачка за первісним позовом) аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 17.08.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2023 № ВП54959923, складеного державним виконавцем Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Козловською О.В., зазначено, що червня 2021 року по грудень 2022 року загальний борг по виплаті аліментів складає 38823,75 грн.

Згідно копії виписки виданого 28.09.2022 року лікуючим лікарем КНП «Сокирянська лікарня» ОСОБА_7 , зазначено, що позивач ОСОБА_1 знаходився у хірургічному відділенні з 21.09.2022 року по 28.09.2022 року та якому встановлено діагноз : синдром короткої тонкої кишки. Стан після єюнотрансверзоанастомозу (18.04.2022).

Згідно копії виписки з історії хвороби 1498/1 виданого лікарем інфекціоністом ОСОБА_9 , зазначено, що ОСОБА_1 , знаходився на лікуванні в інфекційному відділенні КНП «Сокирянська лікарня» з 07.09.2022 року по 21.09.2022 року, якому встановлено діагноз: позагоспітальна двобічна вірусно-бактеріальна пневмонія, ГРХ Covid 19 спричинений коронавірусом SARS COV 2 RNK від 08.09.2022. Стан після правобічної гемектомії, синдром короткої кишки: післяопераційна гранулююча рана брюшної стінки (18.04.2022).

Згідно копії виписки виданого 08.11.2022 року лікуючим лікарем КНП «Сокирянська лікарня» ОСОБА_7 , зазначено, що позивач ОСОБА_1 знаходився у хірургічному відділенні з 29.10.2022 року по 08.11.2011 року та якому встановлено діагноз : синдром короткої тонкої кишки. Стан після єюнотрансверзоанастомозу (18.04.2022).

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №065970 виданого головою МСЕК 12.12.2022 року, зазначено, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена на строк до 01.12.2024 року.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 , а саме в графі відомості про роботу, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 30.04.2019 року звільнений з роботи за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, (наказ №117/к від 25.04.2019 р.).

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта сформованого 02.04.2023 року, номер інформаційної довідки №327890959, встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладено договір довічного утримання (догляду) серія та номер 188, який посвідчений приватним ноатірусом Дністровського районного нотаріального округу Чернівецької області Банковською О.Ю. 22.02.2023 року (підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяження, індексний номер 66518222 від 22.02.2023 року, вид обтяження заборона на нерухоме майно, відомості про суб`єкта обтяження ОСОБА_10 , обтяжувач ОСОБА_1 )

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-023, сформованого 18.04.2023 року, зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої :07:001:0755, форма власності приватна власність, вид цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2229 га., місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) Михалківська сільська рада Сокирянського району Чернівецької області.

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-023, сформованого 18.04.2023 року, зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої :01:001:0866, форма власності приватна власність, вид цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2970 га., місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) АДРЕСА_2 .

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-023, сформованого 18.04.2023 року, зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер якої :05:001:0233, форма власності приватна власність, вид цільового призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,7000 га., місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) Михалківська сільська рада Сокирянського району Чернівецької області.

Відносно первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів, суд зазначає.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивач за первісним позовом, заявляючи позовні вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання доньки ОСОБА_7 за період з 01.02.2022 року по 31.12.2022 року, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач ОСОБА_11 визнав у своєму позові, також підтвердив у судовому засіданні, що за вказаний період він перебував у російській федерації, де працював водієм. Однак, належних та допустимих доказів роботи його у росії (з якого часу, на якому підприємстві, з яким доходом, з якими витратами на лікування тощо), позивач ОСОБА_1 не надав.

Оскільки позивач ОСОБА_1 мав спеціальність водія та працював за цією спеціальністю у російській федерації, а відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 1817 від 07.10.2022, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 жовтня 2022 р. за № 1300/38636 «Про затвердження Переліку медичних протипоказань (захворювань і вад), за наявності яких особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами», визначено перелік хвороб, за наявності яких особа не може працювати водієм.

У зазначеному Переліку відсутні хвороби, які діагностовано позивачу ОСОБА_1 за період вересень -грудень 2022 року в українських закладах та установах охорони здоров`я, що дає підстави стверджувати, що наявні у ОСОБА_1 хвороби не можуть вважатися важкою хворобою у розумінні статті 197 СК України, як підстава звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період із 01.02.2022 по 31.08.2022 року.

Крім цього, доводи позивача ОСОБА_1 щодо його необізнаність із способом визначення розміру аліментів із 01.06.2021 року спростовується матеріалами виконавчого провадження ВП № 54959923, згідно яких судом встановлено, що за період із 01.06.2021 по 31.12.2022 року позивач ОСОБА_1 , як боржник, неодноразово до 01.06.2021 року допускав перед стягувачем ОСОБА_4 заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 54959923 та внаслідок чого був підданий заходам примусу для погашення такої заборгованості, а саме державним виконавцем Козловською О.В. було винесено постанови від 23.03.2021 року про встановлення тимчасового обмеження накладення боржника ОСОБА_1 у праві на полювання, про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , про арешт майна боржника ОСОБА_1 , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, а тому йому було відомо про спосіб нарахування аліментів на користь відповідачки так і щомісячні суми для їх сплати, що також підтверджується підписаними в матеріалах виконавчого провадження документами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла у період із 17.08.2017 року до 01.06.2021 року.

При цьому, посилання позивача за первісним позовом на погіршення свого матеріального становища через проблеми зі здоров`ям та неможливість у зв`язку з цим сплатити заборгованість по аліментах на дитини не заслуговують на увагу, оскільки за вказаний період у ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів не у зв`язку із тяжкою хворобою.

Крім цього, надані позивачем за первісним позовом докази, які складені російською мовою, в силу ст.78 ЦПК України є недопустимим доказом та підлягають доказуванню відповідно до українського законодавства у інший спосіб.

Чинним законодавством України врегульовано порядок легалізації медичних висновків про тимчасову непрацездатність за кордоном відповідно до п. 3 розділу IV Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066 "Деякі питання формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність та проведення їхньої перевірки» Медичний висновок зі встановленою відміткою про тимчасову непрацездатність за кордоном позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» з 01.12.2022 року Україна зупинила дію цієї Конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь.

Саме цією Конвенцією було передбачено складання документів у відносинах між Україною і російською федерацією та республікою Білорусь російською мовою.

Виходячи із конституційного принципу, визначеного ст.9 Конституції України, що міжнародні договори, укладені Україною, є частиною національного законодавства України, тому після 01.12.2022 року, після виходу України із Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, документи, складені російською мовою, не можуть бути визнані судом доказами без їх перекладу українською мовою.

Для застосування положень ч.2 ст.197 СК України необхідно встановити, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто необхідно дослідити причини виникнення заборгованості, що в свою чергу обумовлює необхідність встановлення розміру і строків її виникнення.

Таким чином, позивачем не доведено належним чином те, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, що визначено частиною 2 статті 197 СК України.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

На підтвердження вимог позивача ОСОБА_1 щодо зміни розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 вказує на те, що у нього погіршився стан здоров`я та матеріальний стан.

Однак, в судовому засіданні було встановлено та визнано позивачем ОСОБА_1 , що позивач ОСОБА_1 є власником земельних ділянок, які він передав іншим особам в оренду, за що отримує дохід, також позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, однак, між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_8 22.02.2023 року було укладено договір довічного утримання, внаслідок чого на дане майно (будинок) було накладено обтяження, а саме заборона на нерухоме майно, що також підтверджує наявність у нього додаткового доходу і від набувача ОСОБА_8 .

Крім цього, посилання позивача на те, що він не отримує пенсії по інвалідності, підлягають доведенню позивачем ОСОБА_1 , оскільки, обов`язок довести захворювання на тяжку (а не будь-яку іншу) хворобу у розумінні ст. 197 СК України, покладається, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, на позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого на підтвердження даного факту позивачем не було надано будь-яких доказів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів.

Крім того, інші доводи позивача викладені у первісному позові не спростовують висновків суду про безпідставність позовних вимог та відмову у позові.

Щодо зустрічного позову, поданого ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області про стянення пені по заборгованості із аліментів, судом встановлено, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.01.2023 № ВП54959923, складеного державним виконавцем Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Козловською О.В., зазначено, що з червня 2021 року по грудень 2022 року загальний борг по виплаті аліментів складає 38823,75 грн.

Суд зазначає, що вказаний розрахунок складено державним виконавцем відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.4 ст.17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Виходячи з аналізу норми ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Відповідний правовий висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). При цьому Велика Палата вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України.

Аналогічно вирішено питання також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц, згідно якої загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня на заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: "1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості".

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі. (Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05 вересня 2018 року по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18).

Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 ЦК України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

Факт наявності заборгованості зі сплати аліментів в сумі 38823,75 грн. за період часу з червня 2021 року по грудень 2022 року та підтверджується належними доказами - розрахунком заборгованості, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача.

Таким чином, виходячи із меж заявлених позовних вимог, за період з червня 2021 року по грудень 2022 року розмір заборгованості по аліментам становив 38823,75 коп., а отже розмір неустойки (пені), що має бути стягнутий з відповідача не може перевищувати вказану суму.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги зустрічного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім цього, представником позивачки ОСОБА_3 за зустрічним позовом подано клопотання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на підставі ч.9 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн та інші витрати, які пов`язані з розглядом справи, а саме отриманням представником позивачки копії технічного запису судового засідання в розмірі 80,52 грн. Мотивуючи своє клопотання тим, що відповідач ОСОБА_1 за зустрічним позовом, телефонував до своєї доньки ОСОБА_12 та під час їхньої розмови ображав її, бажав їй захворіти, також через месенджер Viper написав позивачці ОСОБА_4 повідомлення, в якому також виражав свої погрози та прокльони, які були адресовані позивачці та її доньці. Крім цього, судом неодноразово надавався сторонам тривалий час для вирішення спірних питань мирним шляхом, однак відповідач ОСОБА_1 використовував даний період часу лише з метою затягування судового розгляду справи, не маючи реального наміру до конструктивних переговорів із ОСОБА_4 для вирішення спору мирним шляхом. Також зазначив, що відповідач ОСОБА_1 за зустрічним позовом погрожує позивачці ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_12 розпускати щодо обох неправдиві чутки у с.Михалкове для створення негативного враження односельців відносно останніх.

Відповідно до вимог ч.9 ст.141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, за таких обставин з відповідача за зустрічним позовом на користь позивачки підлягають стягненню понесенні останньою судові витрати, по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн, в іншій частині стягнення інших витрат з відповідача на користь позивачки - відмовити.

Керуючись ст.ст.141, 181, 192 СК України, ст.ст. 10,12 81 89,141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах та зменшення розміру аліментів відмовити.

Зустрічний позов, поданий ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Сокирянський відділ Державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області про стянення пені по заборгованості із аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , пеню за прострочення (заборгованість) зі сплати аліментів відповідно до судового наказу виданого Сокирянським районним судом Чернівецької області від 13.09.2017 року (№722/1036/17) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 38523 (тридцять вісім тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.08.2023 року.

Суддя: О.І.Суський