ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3725/23 Справа № 243/6653/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Воронков Д.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 243/6653/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2021 року, яке ухвалено суддею Воронковою Д.В. у м. Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року,

УСТАНОВИВ:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 29 січня 2014 pоку між сторонами були укладені та нотаріально посвідчені два договори купівлі-продажу, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за тією ж адресою. Відповідно до умов вказаних договорів купівлі-продажу, продаж кожного з об`єктів нерухомості вчинено за 149 000 грн., з яких покупець ОСОБА_1 сплатив продавцю ОСОБА_2 по 74 161 грн. за кожним з договорів до їх підписання. Решту грошових коштів в сумі по 74839 грн. за кожен об`єкт нерухомості, покупець зобов`язався сплатити продавцю до 20 травня 2014 року.

Умовами договорів передбачено, що проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідними заявами, які додаватимуться до договорів, як їх невід`ємні частини. Проте відповідач ухиляється від явки до нотаріальної контори з метою передачі йому решти грошей та підписання спільної заяви на підтвердження отримання кінцевого розрахунку, тому позивач вніс відповідні суми на депозитний рахунок нотаріуса.

На підставі наведеного вище позивач просив визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташовані: АДРЕСА_1 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 92,3 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м та господарські будівлі: Б-льох, В-літня кухня, Г-гараж, З водопровід, 1,2 огорожа, 4 замощення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:016:1443.

Постановою Верховного суду від 05 лютого 2020 року рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 12 листопада 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 серпня 2020 року на адресу суду першої інстанції надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 не виконав всіх умов вищевказаних договорів та не виплатив належних сум. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України правочин повинен бути направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладання догорів ОСОБА_2 розраховував, що отримає до 20 травня 2014 року зазначені у договорах суми і мав намір придбати за ці суми інше житло, чого фактично був позбавлений з вини ОСОБА_1 .

Вважає, що на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України існують підстави для розірвання спірних договорів та припинення права власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомості та визнання за ОСОБА_2 права власності на них. Обман ОСОБА_4 щодо обіцянки виплати узгодженої вартості житлового будинку та земельної ділянки спричинив ОСОБА_2 душевні страждання, хвилювання, які вплинули на стан здоров`я та призвели до інвалідності. Розмір моральної шкоди ОСОБА_2 оцінює в сумі 100 000 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2021 року, в якому виправлено описку ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 жовтня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 та Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок А-1 загальною площею 92,3 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м та господарські будівлі: Б-льох, В-літня кухня, Г-гараж, З водопровід, 1,2 огорожа, 4 замощення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:016:1443.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди відмовлено.

На вказане судове рішення відповідачем ОСОБА_2 , в інтересах та від імені якого діє його опікун ОСОБА_3 , подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що саме ОСОБА_1 не виконав умови договорів купівлі-продажу, оскільки при укладання догорів ОСОБА_2 розраховував, що отримає до 20 травня 2014 року зазначені у договорах суми і мав намір придбати за ці суми інше житло, чого фактично був позбавлений з вини ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_3 , яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 , в режимі відеоконференції, який підтримав доводи аеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, 29 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :01:016:1443. На даній земельній ділянці знаходиться один житловий будинок, позначений на плані літерою А-1, загальною площею 92,3 кв.м, житловою площею 56,6 кв.м та господарські будівлі: Б - льох; В - літня кухня; Г- гараж; З водопровід; 1,2 огорожа; 4 з- замощення.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 297.

Згідно пункту 3 вказаного договору продаж вчинено за 149 000 грн., з яких 74 161 грн. покупець ОСОБА_4 сплатив продавцю ОСОБА_2 повністю до підписання цього договору, а решту в сумі 74 839 грн. покупець був зобов`язаний сплатити продавцю до 20 травня 2014 року. Проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідною заявою, яка додаватиметься до цього договору, як його невід`ємна частина. Згідно пункту 6 право власності на житловий будинок , що відчужується, виникає у покупця з моменту повного розрахунку та дня державної реєстрації. Згідно пункту 12 продавець зобов`язується повністю звільнити відчужуваний житловий будинок для вільного та безперешкодного користування ним покупцем, особисто знятися з реєстраційного обліку та передати ключі від житлового будинку до 20 червня 2014 року (том 1 а.с.8-9).

Також 29 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . кадастровий номер :01:016:1443.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 300.

Згідно пункту 2 вказаного договору продаж земельної ділянки вчинено за 149 000 грн., з яких 74 161 грн. покупець сплатив продавцю повністю до підписання цього договору, а решту в сумі 74 839 грн. покупець був зобов`язаний сплатити продавцю до 20 травня 2014 року. Проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідною заявою, яка додаватиметься до цього договору, як його невід`ємна частина. Згідно пункту 7 право власності на земельну ділянку, що продається, виникає у покупця з моменту повного розрахунку та дня державної реєстрації цих прав. Згідно пункту 12 сторони домовилися про символічну передачу земельної ділянки, а саме: прийняття покупцем примірника цього договору свідчить про те, що передача земельної ділянки відбулася. Продавець передав земельну ділянку покупцю, а покупець відповідно прийняв її 29 січня 2014 року (том 1 а.с.10-11).

Рішенням Слов`янської міської ради від 11 вересня 2015 року № 22-LXXXII-6 вулиця Карла Лібкнехта перейменована на вулицю Святогірська міста Слов`янська.

Також матеріалами справи установлено, що 06 квітня 2015 року ОСОБА_4 направляв ОСОБА_2 письмове запрошення протягом одного місяці з дня отримання листа зустрітися в офісному приміщенні приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. для отримання решти грошових коштів за придбані житловий будинок і земельну ділянку та підписання заяви про повний розрахунок за придбані об`єкти нерухомості.

Факт відправлення зазначеного запрошення 06 квітня 2015 року та його отримання 16 квітня 2015 року підтверджується відповідно копіями квитанції (том 1 а.с.13) та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (том 1 а.с.14).

Крім того, приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. 20 травня 2015 року було передано ОСОБА_2 заяву ОСОБА_4 , яка містила відомості щодо запрошення 03 червня 2015 року з 10 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин до приватного нотаріуса для одержання грошових коштів у сумі 149 678 грн. для повного розрахунку за договорами купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки, укладених 29 січня 2015 року, що підтверджується копією заяви від 04 червня 2015 року (том 1 а.с.15), копією листа приватного нотаріуса від 20 травня 2015 року (том 1 а.с.16) та свідоцтвом приватного нотаріуса від 04 квітня 2015 року (том 1 а.с.17).

Згідно копії довідки від 07 квітня 2015 року № 58/10-148, виданої начальником відділення №1 ПАТЬ «ЕНЕРГОБАК» в м. Слов`янськ 20 січня 2014 року на ім`я ОСОБА_4 оформлена кредитна угода 10-003350-01 на суму 75 000 грн. на цілі-придбання нерухомості. Станом на 08 квітня 2015 року залишок поточної заборгованості кредиту складає 58 984,78 грн. (том 1 а.с.18).

18 квітня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. із заявами, в порядку ст. 537 ЦК України, про прийняття на депозит нотаріуса грошових коштів, як виконання обов`язку перед кредитором (том 1 а.с.155-157, 158-161). Відповідно до копії листа від 23 квітня 2018 року приватний нотаріус повідомила позивача про відкладення вчинення нотаріальної дії у зв`язку з витребуванням додаткових відомостей (том 1 а.с.162).

Згідно копії квитанції № 1 від 27 лютого 2019 року на депозит внесені 149 678 грн. для передачі ОСОБА_2 з метою виконання зобов`язання позивача як Покупця за договорами купівлі продажу житлового будинку і земельної ділянки.

Рішеннями Слов`янського міськрайонного суду від 21 серпня 2018 року та від 28 січня 2021 року ОСОБА_2 визнано недієздатним внаслідок перенесеного у 2015 році захворювання (том 1 а.с.190-191; том 2 а.с.183-184).

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 посилався на те, що 29 січня 2014 pоку між ним та ОСОБА_2 були укладені та нотаріально посвідчені два договори купівлі-продажу, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за тією ж адресою. Відповідно до умов вказаних договорів купівлі-продажу, продаж кожного з об`єктів нерухомості вчинено за 149 000 грн., з яких покупець ОСОБА_1 сплатив продавцю ОСОБА_2 по 74 161 грн. за кожним з договорів до їх підписання. Решту грошових коштів в сумі по 74839 грн. за кожен об`єкт нерухомості, покупець зобов`язався сплатити продавцю до 20 травня 2014 року.

Умовами договорів передбачено, що проведення кінцевого розрахунку має бути підтверджено відповідними заявами, які додаватимуться до договорів, як їх невід`ємні частини.

Проте відповідач ухиляється від явки до нотаріальної контори з метою отримання решти грошей та підписання спільної заяви на підтвердження отримання кінцевого розрахунку, тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. При цьому ОСОБА_1 вніс відповідні суми, які ОСОБА_2 повинен був отримати за договорами купівлі-продажу, на депозитний рахунок нотаріуса.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для виникнення у ОСОБА_4 права власності на спірне майно, оскільки останній реалізував своє право виконати обов`язок боржника шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей на депозит нотаріуса, як і в разі ухилення кредитора від прийняття виконання так і за відсутності представника недієздатного кредитора відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 537 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитись с таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Аналіз змісту статті 392 ЦК України, у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України, дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорення чи невизнання її права або у разі втрати документа, який засвідчує право власності, і при цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах.

За змістом наведених норм права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Отже, права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 не є і не був власником як житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :01:016:1443, так і земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . кадастровий номер :01:016:1443 на які просить визнати право власності, тому в даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 392 ЦК України - щодо захисту інтересів ОСОБА_1 шляхом визнання за ним права власності на спірне майно.

Вказані висновки колегії суддів повністю узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19 та висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 05 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318 цс 15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15, від 02 лютого 2022 року у справі № 61-5704св21

На підставі наведеного вище колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 із застосуванням положень ст. 392 ЦК України, у зв`язку з чим вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду з позовом про відшкодування завданих їй збитків на підставі ст. ст. 625, 653 ЦК України.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилалась на те, що ОСОБА_1 не виконав всіх умов вищевказаних договорів купівлі-продажу спірного майна та не виплатив належних сум, тому вважає, що на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України, існують підстави для розірвання спірних договорів та припинення права власності ОСОБА_1 на спірні об`єкти нерухомості та визнання за ОСОБА_2 права власності на них.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з остаточним висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди, однак не може погодитися з мотивами відмови в задоволенні зустрічного позову, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610, п.1. ч. 1 ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2. ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом даним позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилаючись на ст. 651 ЦК України, просив розірвати договір купівлі-продажу квартири, оскільки відповідач не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого товару в установлений договором строк.

Згідно зі статтями 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 було заявлено в судовому засіданні в суді першої інстанції про застосування строків позовної давності.

Колегією суддів установлено, що між сторонами виник спір з приводу укладених між сторонами 29 січня 2014 року договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :01:016:1443 та земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . кадастровий номер :01:016:1443.

Умовами вказаних вище договорів передбачено, що проведення кінцевого розрахунку за вказаними договорами, а саме сплати ОСОБА_1 остаточної суми за придбання спірного нерухомого майна, має відбутися до 20 травня 2014 року, що має бути підтверджено відповідними заявами, які додаватимуться до договорів, як їх невід`ємні частини.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які могли б свідчити про здійснення ОСОБА_1 , в строк до 20 травня 2014 року, або ж намагання здійснення ним розрахунків за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, що свідчить про порушення ОСОБА_1 умов договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 на приватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер :01:016:1443 та земельної ділянки площею 0,1 га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 . кадастровий номер :01:016:1443.

З урахуванням наведеного, позивач за зустрічним позовом про порушення свого права дізнався 20 травня 2014 року, яке полягало у невиконанні ОСОБА_1 умов договорів купівлі-продажу спірного майна та, відповідно до вимог 256,257 ЦК України, мав звернутися до суду протягом трьох років з того моменту, як дізнався про порушення свого права, тобто до 20 травня 2017 року, тоді як зустрічний позов заявлено 10 серпня 2020 року.

Відтак, правомірним є застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 та Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про визнання права власності та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог. Крім того колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 та Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про визнання права власності та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 жовтня 2021 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , треті особи приватний нотаріус Слов`янського міського нотаріального округу Соловар Валентина Іванівна, Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про розірвання договору купівлі-продажу, припинення права власності на житловий будинок та стягнення моральної шкоди, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: