Ухвала

17 серпня 2023 року

місто Київ

справа № 185/5224/21

провадження № 61-10249ск23

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про визнання дій бездіяльності керівництва Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» щодо недопущення позивача до процедури поновлення на роботі, участі в постійно діючій комісії з працевлаштування для ознайомлення із запропонованими вакансіями на підприємстві разом із представником, скасування наказів, стягнення середньої заробітної плати за час вимушених прогулів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28 липня 2023 року із застосуванням системи «Електронний суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить:

- скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог позову;

- визнати дії, бездіяльність генерального директора Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Вороніна С. А. такими, що порушують статтю 59 Конституції України, Рішення Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, в частині недопущення до роботи постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» позивача разом із представником;

- визнати незаконними та скасувати накази від 20 травня 2019 року № 1413, від 24 травня 2019 року № 1445, від 27 травня 2019 року № 1472;

- скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2021 року та повернути судовий збір позивачу;

- скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року та повернути позивачу різницю судового збору, а саме 4 994,00 грн.

Заявник подав касаційну скаргу без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення з нею.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

І. Щодо визначення підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

На переконання заявника, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначив те, що:

- (1) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- (2) суди першої та апеляційної інстанції помилково застосували до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 21 грудня 2019 року у справі № 243/10489/17-ц, про те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (вимушеного прогулу) за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою;

- (3) суди першої та апеляційної інстанцій не врахували неможливість застосування статті 6 Закону України «Про судовий збір» у межах цієї справи за наявності підстав для застосування пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» для окремих позовних вимог.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведений заявником перший довід (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), є неналежно викладеним та обґрунтованим з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належно не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

1. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Приписами зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

2. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

3. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судового рішення у цій справі

За наведених обставин, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, заявник у поданій касаційній скарзі не аргументував, щодо якої саме норми права не сформульований правовий висновок Верховним Судом та як це вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

Тож заявник повинен подати виправлену касаційну скаргу, у якій навести та обґрунтувати підстави подання касаційної скарги, визначені відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІ. Щодо сплати судового збору під час подання касаційної скарги

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За змістом рішень судів першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 у червні 2021 року звернувся до суду із позовом з вимогами про:

- визнання дій, бездіяльності генерального директора ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Вороніна С. А. такими, що порушують статтю 59 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 в частині недопущення позивача разом із представником до роботи постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями, наявними на підприємстві ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ»;

-визнання незаконним та скасування наказу від 20 травня 2019 року № 1413 «Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії»;

-визнання незаконним та скасування наказу від 24 травня 2019 року № 1445 «Про обов`язкову явку працівника на засідання комісії»;

-визнання незаконним та скасування наказу від 27 травня 2019 року № 1472 «Про зупинення нарахування середньої заробітної плати»;

-стягнення з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з недопущенням до роботи та недопущенням разом із представником до участі в роботі комісії з працевлаштування для ознайомлення з запропонованими вакансіями, починаючи з 24 квітня 2019 року до 30 серпня 2021 року включно, у розмірі 537 583, 10 грн;

-стягнення з ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на користь ОСОБА_1 250 000, 00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд встановив, що заявник оскаржує судові рішення лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про:

- визнання дій, бездіяльності генерального директора Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Вороніна С. А. такими, що порушують статтю 59 Конституції України, Рішення Конституційного Суду № 23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року, в частині недопущення до роботи постійно діючої комісії з працевлаштування для ознайомлення з вакансіями по підприємству ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» позивача разом із представником;

- визнання незаконними та скасування наказів від 20 травня 2019 року № 1413, від 24 травня 2019 року № 1445, від 27 травня 2019 року № 1472.

За правилами пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржує судові рішення у частині позовних вимог, на які за їх змістом не поширюється дія пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», то він не звільнений від сплати судового збору за такими позовними вимогами, тож розрахунок суми судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги у справі, має бути здійснено за чотирма вимогами немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру встановлюються у розмірі 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 01 січня 2021 року становив 2 270, 00 грн (на момент подання позову).

За приписом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Сума судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2021 році фізична особа у цій справі, становить 0 ,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (908, 00 грн).

За приписом частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки у справі сплата судового збору передбачена за пред`явлені чотири вимоги немайнового характеру розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання такого позову, складав 3 632, 00 грн (908, 00 х 4), за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 7 264, 00 грн (3 632, 00 х 200 %).

За правилами частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Тож остаточний розмір судового збору за подання касаційної скарги, яка направлена до Верховного Суду із застосуванням системи «Електронний суд», становить 5 811, 20 грн

(7 264, 00 х 0, 8).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ІІІ. Щодо дотримання строків звернення з касаційною скаргою

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 390 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними у тому разі, коли таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене, зокрема, діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, які безумовно перешкоджали скаржникові своєчасно звернутися до суду з такою скаргою.

Суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржувану постанову 21 червня 2023 року, повний текст склав 26 червня 2023 року, заявник подав касаційну скаргу 28 липня 2023 року, отже із пропуском строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції, який сплинув 26 липня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник не просить поновити строк на касаційне рішень судів першої та апеляційної інстанцій, до касаційної скарги не додано клопотання про поновлення пропущеного строку на подання касаційної скарги із наведенням поважних причин пропуску строку.

Верховний Суд наголошує, що вирішення питання про поновлення процесуальних строків можливо лише за відповідним клопотанням учасника справи, тобто без подання заявником такого клопотання Суд не може з власної ініціативи вирішувати процесуальне питання поновлення пропущеного строку.

За наведених обставин заявник має подати обґрунтоване клопотання із наведенням поважних причини пропуску процесуального строку.

Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваного рішення або доказів отримання цього рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції, зокрема, у виді довідки суду першої або апеляційної інстанції про те, що в матеріалах справи немає доказів своєчасного направлення апеляційним судом копії оскаржуваного рішення поштовим зв`язком або про вручення заявнику копії судового рішення у приміщенні суду, а так само про направлення електронної копії судового рішення на електронну скриньку заявника.

Тож ОСОБА_1 повинен подати до Верховного Суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення у справі із наведенням поважних причини пропуску процесуального строкуі надати докази на їх підтвердження.

IV. Щодо направлення копій касаційної скарги іншим учасникам справи

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС), за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до пункту 16 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом

За правилом частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Наведе правило також визначено пунктом 29 згаданого Положення.

Заявник не надав доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги, тому Верховний Суд визначив, що ОСОБА_1 повинен направити до цього Суду докази надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій касаційної скарги.

Згідно з вимогами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо заявник не усуне недоліки поданої касаційної скарги у строк, встановлений судом, така скарга вважатиметься неподаною і буде повернута цій особі (частина друга статті 393, частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про визнання дій бездіяльності керівництва Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» щодо недопущення позивача до процедури поновлення на роботі, участі в постійно діючій комісії з працевлаштування для ознайомлення із запропонованими вакансіями на підприємстві разом із представником, скасування наказів, стягнення середньої заробітної плати за час вимушених прогулів та відшкодування моральної шкоди, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційні скарги вважатимуться неподаними та будуть повернуті заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний