Справа № 646/1911/20
№ провадження 2/646/28/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - Демченко І.М. за участю секретаря Разєнкової Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Ганна Іванівна про встановлення факту, визнання права власності та визнання електронних торгів недійсними,

за участю представника позивача - адвоката Харченка К.С., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Туруті З.О.,

ВСТАНОВИВ:

У провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова 26.03.2020 надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Ганна Іванівна про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, визнання права власності на частину нежитлових приміщень, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя, та визнання недійсними електронних торгів із продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №1-6 в літ. А-1 загальною площею 111,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номер лота 400798, проведених 22.01.2020 ДП ?СЕТАМ? та оформлених протоколом проведення електронних торгів № 461907, скасування протоколу цих торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності, видане 18.02.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. на ім`я ОСОБА_2 .

До 10.03.2022 справа перебувала в провадженні суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова Єжова В.А. та Теслікової І.І.

Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави.

На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м.Харкова судові справи передано до Ленінського районного суду м. Полтави.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65, з 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова.

19.12.2022 Ленінським районним судом м. Полтави судові справи повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

На підставі розпорядження керівника апарату Червонозаводського районного суду міста Харкова за № 02-13/28 від 09.02.2023 призначено повторний автоматизований розподіл вищевказаної судової справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справи від 09.02.2023 головуючим у справі визначено суддю Червонозаводського районного суду міста Харкова Демченко І.М.

Ухвалою суду від 17.02.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії судового розгляду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що він, починаючи з 1997 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 та вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_2 , де ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки, спільний бюджет. Вказує на те, що шлюб між ними не зареєстрований, однак 23.11.1998 вони провели церемонію вінчання та мають двох дітей ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на усталеність фактичних шлюбних відносин, пов`язаність спільним побутом, просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , починаючи з 1997 року, та визнати за ним право власності на частину нежитлових приміщень 1-го поверху №1-6 в літ. А-1 загальною площею 111,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони були придбані на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.2004 за спільні кошти під час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

22.01.2020 згідно протоколу проведення електронних торгів № НОМЕР_1 реалізовано вищевказане нежитлове приміщення за ціною 382 867,10 грн. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 867 806, 49 грн. Після цього, заступником начальника Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано акт про реалізацію майна, на підставі якого приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Ганна Іванівна видала на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на вищевказане майно.

Посилаючись на те, що реалізоване на електронних торгах майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач вважає, що фактично було реалізоване майно особи, яка на час проведення торгів не була боржником, а отже вони не відповідають вимогам Закону України ?Про виконавче провадження? та Порядку реалізації арештованого майна, а тому їх результати підлягають визнанню недійсними.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Харченко К.С. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених вище, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 надала до суду відзив, у якому позовні вимоги визнала та підтвердила факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем з 1997 року.

Відповідач - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) проти задоволення позову заперечував з огляду на дотримання процедури електронних торгів.

ДП ?СЕТАМ? у письмових поясненнях, наданих суду, у задоволенні позову ОСОБА_1 просив відмовити, оскільки жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями, немає.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тарутя З.О. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на зловживання позивачем своїми правами та відсутність підстав для задоволення позову.

Суд, з`ясувавши позиції учасників справі, дослідивши письмові докази, встановив фактичні обставини та правовідносини, які виниклиу між сторонами.

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 09.11.2018, яке набрало законної сили 20.12.2018, з ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_6 стягнуто борг у сумі 32 000 доларів США, що на день пред`явлення вимоги ставить 867 806.49 грн.

На підставі вищевказаного рішення суду 30.01.2019 видано виконавчий лист та 06.02.2019 Другим Приморським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

З копії договору купівлі-продажу від 17.08.2004 встановлено, що ФОП ОСОБА_3 купила нежитлові приміщення 1-го поверху №1-6 в літ. А-1 загальною площею 111,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Протоколом № 461907 проведення ДП ?СЕТАМ? електронних торгів від 22.01.2020, лот № 400798, з продажу вищевказаних нежитлових приміщень, переможцем торгів визначено учасника № 11 за найвищою ціновою пропозицією.

З акту Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про реалізацію майна від 05.02.2020 при примусовому виконанні вищевказаного виконавчого листа № 522/8445/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 грошових коштів, встановлено дотримання вимог Закону України ?Про виконавче провадження? та Порядку реалізації арештованого майна, підтверджено перерахування коштів переможцем торгів та надано право нотаріусу видати свідоцтво про придбання майна з електронних торгів.

На підставі вищевказаного акту про реалізацію майна, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на майно, що складається із нежитлових приміщень 1-го поверху №1-6 в літ. А-1 загальною площею 111,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що раніше належали ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі в редакції, чинній на час проведення електронних торгів) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною на підставі положень цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

З урахуванням змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами торгів, а підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року

у справі № 3-242гс16 сформульований правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними суди повинні встановити, чи відбулося порушення вимог законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи порушені права і законні інтереси позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди у такій категорії спорів, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення положень закону при проведенні торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними.

Тобто для визнання судом торгів недійсними обов`язковою є наявність підстав для визнання їх недійсними (порушення правил проведення торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Отже, проведення торгів, що відбулися з порушенням вимог законодавства, є підставою для визнання таких торгів як правочину недійсними виключно за умови доведення порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

У цій справі ОСОБА_1 посилається на порушення його прав, як співвласника реалізованого майна, у зв`язку з чим він просить суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_3 , починаючи з 1997 року та фактично визнати нерухоме майно об`єктом спільної сумісної подружжя.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/182/17 (провадження № 61-2761св19) зроблено висновки про те, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається «про людське око», таким критеріям відповідати не може. Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц провадження № 61-38901св18, обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 21 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту проживання однієї сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу здійснюється судом в порядку окремого провадження. Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року, однак позивачем ставиться вимога про встановлення такого факту, починаючи з 1997 року.

Приймаючи до уваги, що позивачем не надано жодних доказів проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, та відсутність даних щодо відсутність факту перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з іншими особами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд критично відноситься до наданого свідоцтва про вінчання та зазначення позивача батьком дітей, народжених ОСОБА_3 , як доказів факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, оскільки вони свідчать лише про факт високого рівня близьких відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та не підтверджують офіційної реєстрації шлюбу та придбання спірного майна за рахунок спільних коштів.

Враховуючи час звернення до суду ОСОБА_1 з цим позовом - протягом місяця з дня реалізації арештованого майна, предметом якого є не все можливе спільне майно, а лише реалізовані нежитлові приміщення по пр-ту Гагаріна у м.Харкові, та беззаперечне його визнання ОСОБА_3 , суд розцінює цей позов як такий, що має ознаки фраудаторного, оскільки свідчать про узгодженості дій позивача та ОСОБА_3 з метою уникнення відповідальності за зобов`язаннями.

Вимоги про скасування протоколу проведення електронних торгів, акту реалізації майна та свідоцтва про право власності від 18.02.2020, які мають похідний характер, також не підлягають задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю та відсутність підстав для визнання електронних торгів недійними.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 15, 81, 263, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 650, 655, 656 ЦК України, ст. ст. 21. 36 Сімейного кодексу України, Законом України ?Про виконавче провадження?, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Державне підприємство «СЕТАМ» Міністерства юстиції України, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малахова Ганна Іванівна про встановлення факту, визнання права власності та визнання електронних торгів недійсними, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий : І.М.Демченко