Справа № 302/1274/23
Провадження № 2-о/302/525/23
Номер рядка звіту 17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області (адреса місцезнаходження: смт.Міжгір`я, вул.Шевченка буд.77 Хустського району Закарпатської області), про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2023 року заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у поданій заяві просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Узлове Берегівського району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб між якими був зареєстрований 28.11.1961 року в с.Свобода Берегівського району Закарпатської області, актовий запис №17 та після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 ».

Як вказує заявниця, її батько, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та її мати була єдиним спадкоємцем, хто вступив у спадкові права до майна померлого ОСОБА_3 .

В липні 2008 року на підставі заяви ОСОБА_2 Міжгірською державною нотаріальною конторою Закарпатської області було заведено спадкову справу №74-2008 до майна померлого ОСОБА_3

24 липня 2009 року державним нотаріусом Міжгірської держнотконтори Ковач Магдалині Іванівні було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, які зареєстровані в реєстрі за №1710 та №1713 та якими посвідчувався перехід права власності на автомобіль марки ГАЗ-52, кузов № НОМЕР_2 , 1957 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та причіп марки 81024, шасі № НОМЕР_4 , 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

24 липня 2009 року Новоселицькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_3 . Також на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №033809 від 07.06.2000 року ОСОБА_2 належали земельні ділянки загальною площею 0,50 га, розташовані в с.Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Також у поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що її мати, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно довідки Новоселицького старостинського округу Міжгірської селищної ради від 20.06.2023 року за вих.№189 померла ОСОБА_2 була зареєстрована та фактично проживала в АДРЕСА_3 . Разом з нею на день її смерті в будинку АДРЕСА_3 фактично проживала і вела спільне господарство її донька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Станом на 30.01.2014 року ніхто інший за адресою АДРЕСА_3 не проживав та не був зареєстрований.

Вказує у заяві, що згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 22.06.2023 року №72919944 та №72920174, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповітів не залишала, спадкові справи за її майном не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Заявниця ОСОБА_1 також зазначає, що 22.06.2023 вона звернулася до приватного нотаріуса Дунаєва Ю.М. із заявою про відкриття спадкової справи за майном померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Однак, листом від 22.06.2023 року за вих.№53/01-16 нотаріус повідомив заявницю ОСОБА_1 про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, так як місце реєстрації ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації померлої, тому відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_2 неможливо, у зв`язку з чим нотаріус рекомендував ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_2 або встановлення факту спільного проживання з померлою. Тому заявниця ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області області від 30 червня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження.

В судове засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належними чином повідомлені, проте на адресу суду подано заяву представника заявника з проханням проводити судовий розгляду у справі без його участі та у відсутність його довірителя, заявлені ОСОБА_1 вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задовольнити. Також заявницею подано довідку Новоселицького старостинського округу Міжгірської селищної ради № 212 від 19.07.2023 року про те, що ОСОБА_1 проводила похорони своєї матері ОСОБА_2 та письмові пояснення сусідів у даній справі, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.37-39).

Представник заінтересованої особи: Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним, проте на адресу суду подано заяву про розгляд справи за вимогами ОСОБА_1 у відсутність їх представника, доповнень, клопотань, додаткових доказів у справі вони не мають,просять розглянути справу за наявними у ній матеріалами, заперечень проти заяви ОСОБА_1 , не подано.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, ретельно з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи № 302/1274/23, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_8 в селі Узлове Берегівського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_6 від 20.12.1961 року та відповідно до якого вказано, що батьками ОСОБА_8 є: батько - ОСОБА_3 та матір`ю - ОСОБА_2 та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.8).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_7 від 05.03.1983 року, ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , та який був зареєстровано 05 березня 1983 року в селі Новоселиця Міжгірського району Закарпатської області. Після укладення шлюбу прізвище дружині змінено з « ОСОБА_5 » на прізвище « ОСОБА_10 » (а.с.9).

Батько заявниці ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 22.03.1996 року (а.с.11).

24.07.2009 року державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Ковач Магдалині Іванівні були видані Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за №1710 та №1713, відповідно до яких ОСОБА_2 прийнято у спадщину після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 чоловіка - ОСОБА_3 , а саме: автомашину марки ГАЗ-52, кузов № НОМЕР_2 , 1957 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 та причіп марки 81024, шасі № НОМЕР_4 , 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с.12,13).

24.07.2009 року Новоселицькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_3 та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.21) на зворотному боці вказаного свідоцтва міститься реєстраційний напис за № 52 від 24.07.2009 року, здійснений у КП «Міжгірське БТІ» (а.с.22).

Мати заявниці, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 74 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , виданим Новоселицькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області від 01.02.2014 року (а.с.15).

Згідно довідки, виданої Новоселицьким старостинським округом Міжгірської селищної ради за вих.№ 189 від 20.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , 1939 року народження була зареєстрована та фактично проживала в АДРЕСА_3 . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку в АДРЕСА_3 фактично проживала і вела спільне господарство її донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Станом на 30.01.2014 року ніхто інший за адресою: АДРЕСА_3 не проживав та не був зареєстрований (а.с.16).

Згідно довідки за вих..№ 212 від 19.07.2023 року, виданої Новоселицьким старостинським округом Міжгірської селищної ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проводила похорони своєї матерів ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.37).

При зверненні заявниці ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , листом від 22.06.2023 року за вих.№53/01-16 приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Дунаєв Ю.М. повідомив ОСОБА_1 про те, що спадкова справа за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 не заводилася, згідно витягу зі спадкового реєстру № 72920174 від 22.06.2023 року та згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, так як місце реєстрації ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації померлої, тому відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_2 неможливо, у зв`язку з чим нотаріус рекомендував ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_2 чи встановлення факту спільного проживання з померлою (а.с.19).

З письмового опитування, здійсненого в порядку ст.93 ЦПК України, проведеного адвокатом Рішко С.І., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 та з письмових пояснень зазначених нижче осіб вбачається наступне: свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , мешканець АДРЕСА_1 , та свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , мешканка АДРЕСА_1 , пояснили, що ОСОБА_1 з 2005 року і до дня смерті своєї матері ОСОБА_2 фактично проживала у житловому будинку АДРЕСА_3 , і до дня смерті піклувалася про матір ОСОБА_2 , вела за нею догляд, та після смерті матері ОСОБА_1 - здійснювала поховання матері, власним коштом організовувала поминальні заходи за померлою ОСОБА_2 . Вказують свідки, що ніхто інший у період з 2005 року і по теперішній час за цією адресою не проживав (а.с.38,39).

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. ст. 1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_2 заповітів складено не було, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру за № 72919944 від 22.06.2023 року (а.с.17), спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилася (а.с.18).

Із змісту ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому, суд враховує, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Так заявниця вказує, що вона спадщину після смерті своєї матері прийняла, оскільки вони проживали разом на час відкриття спадщини.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Виходячи з зазначеного, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із спадкодавцем, підлягає задоволенню.

Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем ОСОБА_2 , відповідно до законодавства має для заявника юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

З урахуванням всіх вищенаведених обставин справи, аналізуючи докази по даній цивільній справі в їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_10 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО