Постанова

Іменем України

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 499/387/18

провадження № 61-3606св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб?єкт оскарження - головний державний виконавець Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Цепак Олександр Ярославович,

заінтересована особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року у складі судді Погорєлова І. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у складі колегії суддів:

Дришлюка А. І., Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Цепака О. Я.

Скарга мотивована тим, що виконавчий лист № 2-48 про стягнення

з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом в сумі 176 628,94 грн стягувач подав з порушенням строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», а саме: на момент видачі виконавчого листа законом було передбачено, що виконавчий лист може бути пред`явлений до виконання протягом одного року з дня набрання рішенням законної сили. Так, виконавчий лист було видано 08 червня 2010 року, а подано до виконавчої служби у 2017 році без поновлення строку для його пред`явлення. Всупереч статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження.

ОСОБА_1 просив скасувати постанову від 07 березня 2017 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Іванівським районним судом Одеської області 08 червня

2010 року у справі № 2-483/2010 про стягнення з нього, ОСОБА_1 ,

і ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом в сумі 176 628,94 грн; скасувати постанову про звернення стягнення на пенсію від 09 серпня 2017 року, виконавче провадження № НОМЕР_1.

Справу суди розглядали неодноразово.

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня

2018 року, з урахуванням ухвали від 17 вересня 2018 року про виправлення описки, скаргу задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Цепака О. Я. в частині відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_1

і ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк» заборгованості за кредитом в сумі 176628,94 грн протиправними.

Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2017 року з примусового виконання виконавчого листа, виданого Іванівським районним судом Одеської області 08 червня 2010 року, про стягнення

з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитом в сумі 176 628,94 грн та постанову про звернення стягнення на пенсію від 09 серпня 2017 року, виконавче провадження № НОМЕР_1.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що доказів того, що стягувач повторно надав виконавчий документ у строки для його пред`явлення, після переривання цих строків, немає, представник стягувача та державний виконавець у судові засідання не з`являлися, жодних доказів протилежного суду не надали; копії матеріалів виконавчого провадження не містять відомостей про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження та інших постанов, прийнятих в результаті здійснення виконавчих дій.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року скасовано, постановлено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Роздільнянського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Цепак О. Я. відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-711цс15 вказано, що згідно з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Вперше виконавчий лист був пред`явлений банком до виконання 15 червня 2010 року, тобто в межах строку, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент набрання законної сили рішенням суду та видачі судом виконавчого документа. Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, винесеною 30 червня

2015 року державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області Погребняком Я. С. у виконавчому провадженні № 41787354, виконавчий лист у справі № 2-483/2010, виданий 08 червня 2010 року, був повернений стягувачу і повторно пред`явлений до виконання 16 липня 2017 року, тобто

з дотриманням строку, передбаченого пунктом 1 частини першої 1 статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, яка діяла на момент набрання законної сили рішенням суду та видачі виконавчого документа).

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 05 серпня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасовано, справу № 499/387/18 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виходив з того, що апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що стягувач пред`явив виконавчий лист, виданий 08 червня 2010 року Іванівським районним судом Одеської області у справі № 2-483/2010 до виконання з дотриманням строків, які були встановлені пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа. Разом з тим, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні скарги, апеляційний суд не звернув уваги на те, що скарга була обґрунтована й неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження, однак суд не надав мотивованої оцінки цим доводам скарги ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції не з`ясував: чи порушуються оскарженими постановами державного виконавцяправа ОСОБА_1 як боржника; коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про оскаржені постанови державного виконавця; чи пропущено строк звернення до суду зі скаргою. А тому апеляційний суд зробив передчасний висновок про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Повторний апеляційний перегляд справи

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» залишено без задоволення.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» без задоволення, апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду із скаргою. При цьому апеляційний суд зазначив, що в матеріалах справи немає будь-яких доказів, які підтверджували б факт направлення у встановленому законом порядку та отримання

ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від

07 березня 2017 року. Таких доказів також немає в копіях матеріалів виконавчого провадження, які були приєднані до матеріалі справи на запит суду.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

09 березня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 рокуі постановити нове рішення про відмову в задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця, не обґрунтував свою позицію. Матеріалами справи підтверджено своєчасне пред?явлення стягувачем виконавчого документа до виконання. Заявник вказує, що порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не є достатньою підставою, з якою закон пов?язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Аргументи інших учасників справи

02 травня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив,

у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року та постанови Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Іванівського районного суду Одеської області.

30 травня 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені

у відзивах на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 06 травня

2010 року у справі № 2-483/2010 стягнено солідарно з ОСОБА_1

і ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Іванівське відділення № 5437 ВАТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2007 року № 1783-к в сумі 176 628,94 грн.

08 червня 2010 року Іванівський районний суд Одеської області видав виконавчий лист у справі № 2-483/2010.

Виконавчий листу справі № 2-483/2010 був на виконанні у відділі державної виконавчої служби Іванівського районного управління юстиції Одеської області у період з 06 липня 2010 року до 30 червня 2015 року та був повернений стягувачеві,що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 06 липня 2010 року № 2438/В-1 та постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві, винесеною 30 червня 2015 року державним виконавцем Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в Одеській області Погребняком Я. C. у виконавчому провадженні № 41787354, а також листом Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16 січня 2017 року № 09.2-242.

Виконавчий лист було повернено стягувачу на підставі частини другої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відміткою на виконавчому листі.

Повторно виконавчий лист було пред`явлено до примусового виконання 06 березня 2017 року, що підтверджується заявою про прийняття виконавчого листа до виконання.

Постановою державного виконавця від 07 березня 2017 року відкрито виконавче провадження № 55536059, що підтверджується витягом

з Єдиного реєстру виконавчих проваджень, а також копією постанови, яка міститься в матеріалах справи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повністю не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням Товариства

з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 за конституційним зверненням ОСОБА_3 ).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною п?ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (туті далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, а і встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Водночас, порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не

є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ненаправлення виконавцем

в установленому законом порядку постанови про відкриття виконавчого провадження може бути підставою для визнання неправомірними таких дій (бездіяльності) державного виконавця.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/9582/14-ц (провадження № 61-7463св19).

Ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не застосували вищенаведені правові норми, які регулюють спірні правовідносини, та не врахували, що порушення державним виконавцем порядку надіслання сторонам виконавчого провадження копій процесуальних документів саме по собі не

є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки неповідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження свідчить про обмеження його права на добровільне виконання рішення суду.

За таких обставин ухвала Іванівського районного суду Одеської області від

17 вересня 2018 року та постанова Одеського апеляційного суду від

02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2017 року підлягають скасуванню з ухваленням

у справі в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні скарги в цій частині.

Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_1 не отримував постанови державного виконавця від 07 березня 2017 року, суд першої інстанції,

з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на пенсію від 09 серпня

2017 року.

Таким чином, ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від

17 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від

02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на пенсію від 09 серпня 2017 року слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).

З огляду на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, ухвала Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року та постанова Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2017 року підлягають скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні скарги в цій частині.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця протиправними та скасування постанови про звернення стягнення на пенсію від 09 серпня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 141, 409, 410, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від 17 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2017 року скасувати, ухвалити у справі в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 07 березня 2017 року відмовити.

В іншій частині ухвалу Іванівського районного суду Одеської області від

17 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов