Справа № 445/2182/21 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/836/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу №445/2182/21 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Буського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року у справі за позовом адвоката Коневалик А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в :

07 жовтня 2021 року адвокат Коневалик А.В., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 з врахуванням уточнень позовних вимог від 19 вересня 2022 року звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про стягнення страхового відшкодування пов`язаного втратою годувальника в розмірі 159905,69 грн., після загибелі батька її дітей ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді з участю застрахованого у страховій компанії автомобіля та судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 січня 2021 року приблизно о 21 год. 30 хв. на автодорозі Броди-Червоноград, водій ОСОБА_5 керуючи автомобілем марки RENAULT KOLEOS, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись до м. Броди (до дороги Київ-Чоп), при проїзді ділянки у районі 0 км+410 м. вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які від отриманих ушкоджень померли.

Відомості за фактом даної пригоди 25.012021 року внесено до ЄРДР за № 0000082, за ознаками складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Постановою від 31.03.2021 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР 25.02.2021 року за № 0000082, закрито, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР8210846 у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», яка як стаховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Протягом розгляду справи відповідач виплатив позивачці частину страхового відшкодування в розмірі 100094,31 грн. з яких 72000 грн. -моральна шкода та 28094,31 грн. відшкодування по втраті годувальника. Решту суми в межах страхового ліміту відповідач вважає, що має виплачуватись щомісячними платежами до досягнення дітьми повноліття, натоміть позивач просить стягути зазначену суму одноразовим платежем.

Ухвалою судді Золочівського районного суду Львівської області від 05 листопада 2021 року матеріали справи за позовом адвоката Коневалик А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, передано за підсудністю до Буського районного суду Львівської області.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника розмірі 153 510 (сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот десять) 44 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот гривень) 00 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» () в користь держави судовий збір в розмірі 1 535 (одна тисяча п`ятсот тридцять п`ять) 10 копійок.

Рішення оскаржила представник відповідача Г.П. Боярська. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду , вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права. Стверджує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що п.27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заасобів» передбаченого право страховика, а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, відповідно ПрАТ «УПСК» жодним чином не порушило права позивачки на отримання страхового відшкодування, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Стверджує, що позивачка не довела підстав з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем. Крім цього, вважає, що розмір витрат на правову допомогу не відповідає критеріям реальності, розумності та співмірності, виходячи із складності та категорії справи, а також виконаних адвокатом робіт та наданих послуг. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст.360 ЦПК України представник позивача -адвокат Коневалик А.В. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального права та з врахуванням висновків Верховного Суду в аналогічних справах щодо особливого захисту майнових прав дітей. Щодо витрат на правову допомогу, зазначає, що загальна кількість витраченого часу на надання правової допомоги становить 5 годин, а вартість однієї години становить 1500 грн.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

24 січня 2021 року приблизно о 21 год. 30 хв. на автодорозі Броди-Червоноград внаслідок наїзду автомобіля марки RENAULT KOLEOS, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 від отриманих травм помер ОСОБА_4 .

Смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04 вересня 2021 року.

З копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 15 липня 2014 року та серії НОМЕР_5 від 04 листопада 2015 року стверджується, що ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Матір`ю дітей є позивачка, яка у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 .

Постановою від 31.03.2021 року про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження внесене до ЄРДР 25.02.2021 року за № 0000082, закрито, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст 286 КК України.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «RENAULT KOLEOS», реєстраційний номер д.н.з. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована згідно полісу №АР8210846 діючий на 24.01.2021 у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З матеріалів справи встановлено, що страховою компанією за заявою представника позивача від 10 січня 2022 року прийнято рішення щодо виплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в сумі 72 000 грн та відшкодування у зв`язку з втратою годувальника в сумі 188 000 грн. (в межах страхової суми (ліміту відповідальності), тобто по 94 000 грн. кожному, щомісячними платежами.

За наданими до страхової компанії документами, загальна сума страхового відшкодування для родини загиблого з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складала 260 000,00 грн., з яких: 72 000,00 грн. - моральна шкода, 782,60 грн. - щомісячні відшкодування у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 до досягнення повноліття, 705,88 грн. - щомісячні відшкодування у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_3 до досягнення повноліття.

З уточнених позовних вимог встановлено, що станом на 17 вересня 2022 року розмір виплаченого страхового відшкодування становить 100094,31 грн. з яких 72000 грн. відшкодування моральної шкоди та 28094,31 відшкодування по втраті годувальника.

Згідно з платіжним дорученням від 09.11.2022 року та від 22.02.2023 року сплачено ще 6395,25 грн., тобто на день ухвалення рішення не відшкодованою залишилась сума 153510,44 грн.

Задовольняючи позов та стягуючи з ПрАТ «УПСК» на користь позивачки як законного представника малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 недоплачене страхове відшкодування в розмірі 153 510,44 грн у зв`язку із втратою годувальника одноразовим платежем, суд першої інстанції, правильно виходив із обов`язку щодо якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Обов`язки батьків утримувати дитину передбачені у ст.180 ЦК України.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з п.27.5 ст.27 Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У ст.1200 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Відповідно до ст.1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою

чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Такі висновки про застосування норм права висловлені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19.

Суд першої інстанції правильно встановив, що предметом спору в даній справі є фактично відмова відповідача виплатити одним платежем частину страхового відшкодування на утримання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Законом та іншими засобами дитині має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийнявши рішення виплачувати шкоду по втраті годувальника щомісячними платежами до досягнення дітьми повноліття, порушував свої зобов`язання, зокрема виплачував шкоду один раз на кілька місяців, що не може забезпечити належне утримання дітей, а тому на думку суду ці обставини мають істотне значення та надають позивачу право вимагати виплати відшкодування одноразово .

Посилаючись на те, що у час воєнного стану працівники змушені були покинути робочі місця у зв`язку з цим виплати не проводились, відповідач не враховує, що позивачу в цей час також необхідні кошти на утримання дітей, які не виплачені вчасно. Тому вимоги позивача про одноразове відшкодування шкоди є підставними та обгрунтованими.

Водночас, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня

2003 року, тоді як Закон «Про обов`язкове стархування цивільно-проавової відповідальності власників наземних транспортниз засобів» був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі

№ 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18 січня

2022 року у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78),

від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21.

У зв`язку з викладеним висновок районного суду про те, що Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ЦК України є загальним цивільно-правовим актом, а тому підлягає застосуванню спеціальний нормативно-правовий акт, є помилковим.

Відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Тому в цій частині, апеляційний суд змінює мотиви рішення суду першої інстанції в редакції цієї постанови.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростують.

Суд першої інстанції надав обгрунтовану оцінку наданим доказам,які підтверджують зазначені витрати та врахував необхідність такої правової допомоги.

Розмір витрат на правову допомогу є співмірним із складністю цієї справи та відповідає вимогам встановленим у ст.137 ЦПК України.

В порушення вимог ч.6 ст.137 ЦПК України відповідачем не доведено неспівмірності витрат на правничу допомогу, тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1,2; 375;376 ч.4 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнти частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк