Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

Справа № 695/2075/23

номер провадження 2/695/937/23

10 серпня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі :

головуючого судді Степченка М.Ю.

за участю секретаря с/з Варданян Л.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Золотоноша в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Златодар» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2023 р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ДП «Златодар» про стягнення нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати при звільненні в сумі 28940,15 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.11.2019 р. була прийнята на роботу в ДП «Златодар», а 16.01.2023 р. звільнена з займаної посади за угодою сторін. Під час звільнення з роботи та видачі трудової книжки відповідачем не були проведені всі належні їй виплати під час звільнення. Заборгованість становила 38940,15 грн. За період з 16.01.2023 р. по день звернення до суду відповідачем було виплачено 10000,00 грн., тому залишок невиплачених сум під час звільнення становить 28940,15 грн., які позивачка просить стягнути з відповідача на підставі ст.116 КЗпП України.

09.06.2023 р. ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивачка не з`явилася, але скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяви про визнання позовних вимог чи відзиву не подав суду.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин, не подав відзив, сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши доводи позивача, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності зі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мелесівка Золотоніського району Черкаської області

Відповідно до копії картки від 22.03.2004 р. позивачка має РНОКПП НОМЕР_2 .

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 29.11.2019 р. була прийнята на роботу в ДП «Златодар», а 16.01.2023 - звільнена за угодою сторін.

Довідкою від 28.02.2023 р. №48 стверджено, що ДП «Златодар» має заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 , звільненою 16.01.2023 р., яка становить 38940,15 грн.

Позивачкою в позові стверджено, що за період з 16.01.2023 р. (день звільнення) по 07.06.2023 р. відповідачем виплачено позивачці в рахунок погашення заборгованості 10000,00 грн. Залишок невиплаченої позивачці заробітної плати при звільненні становить 28940,15 грн.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та ін.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та ін. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України).

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами 1,2 статті 115 КЗпП України та ч.1,2 ст.24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст.116 КЗпП України).

Частиною 2 статті 233 КЗпП України (в редакції станом на день подачі позову) грвстановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України встановлено, що з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину ( Глава XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України).

На момент звернення до суду з позовом (08.06.2023 р.) на всій території України діяв карантин, який відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Отже, невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Судом встановлено, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідачем (роботодавцем позивача) не було здійснено в день звільнення позивачу виплату всіх сум, належних йому під час звільнення, що призвело до порушення прав працівника. Доказів, які б спростовували даний факт, стороною відповідача не було надано суду.

Судом встановлено, що на час винесення рішення заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 28940,15 грн., яка визначена без вирахування податків й інших обов`язкових платежів. Дані обставини не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

З урахуванням вимоги ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1073,60 грн., від якого при подачі позову був звільнений позивач на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного підприємства «Златодар» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Златодар» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 28940,15 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сорок) грн. 15 грн., яка визначена без вирахування податків і обов`язкових платежів.

Стягнути з державного підприємства «Златодар» на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання рішення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.Ю. Степченко