Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2073/23
Провадження № 2-з/553/30/2023
У Х В А Л А

Іменем України

10.08.2023м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Крючко Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 про забезпечення позову ,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року заявник ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій прохав заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та за її дорученням третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, розпорядження чи обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Згідно частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також заборона вчиняти певні дії, є одними із видів забезпечення позову, передбачених пунктами 1 та 2 частинами першої статті 150 ЦПК України, застосування яких, відповідно до частини третьої наведеної норми, має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.02.2020 року по справі №381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 02.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій відносно предмета спору, які можуть у подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, зокрема, реалізація предмета спору чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладання договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання, тощо (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 по справі №308/3824/16-ц).

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 звертається до суду з заявою про забезпечення позову до подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи за місцем заподіяння шкоди, а тому на думку заявника невжиття заходів забезпечення позову дійсно може зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В заяві заявником вказувалось про те, що відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 05.07.2023 року у справі № 553/1645/23, яка набрала законної сили ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення.

У постанові вказано, що 20.06.2023 року о 11 год. 10 хв. у м. Полтава по вул. Великорогізнянська та перехрестя вул. Г. Крут ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Nissan Juke», д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись по пров. Високий в напрямку вул. Г. Крут, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху, не виконала вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», в результаті чого допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Jeep Wrangler», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі. В результаті дорожньо - транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Транспортний засіб марки «Jeep Wrangler», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 на праві власності, який в результаті дорожньо транспортної пригоди отримав механічні пошкодження, на суму 1 396 478 грн. 57 коп., згідно Звіту № 120623 від 16.07.2023 року, про оцінку вартості збитків.

Зважаючи на значний розмір шкоди завданий транспортному засобу, який належить ОСОБА_1 на праві власності, останній звернувся до суду з заявою вказаного характеру, обравши спосіб захисту у виді, здійснення заборони ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та за її дорученням третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, розпорядження чи обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 101.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Реєстру речових прав на підставі договору купівлі продажу, серії та номеру 639, виданого 24.03.2021 року, ОСОБА_2 на праві власності належить нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101.

Отже, суд звертає увагу, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 не обґрунтував належним чином необхідності забезпечення позову саме: шляхом заборони ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , та за її дорученням третім особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, розпорядження чи обтяження нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, а зазначені ним заходи забезпечення позову є неспівмірними з предметом спору.

Тобто, підстави, якими заявник обґрунтовував свої вимоги у заяві про забезпечення позову, не були ним підтверджені.

Поряд з цим, суд зазначає, що встановивши заходи забезпечення позову заявлені ОСОБА_1 призведуть до фактичного вирішення спору, що є недопустимим при розгляді питання забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 183 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити та повернути її заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко