Провадження № 2/127/2724/23
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 серпня 2023 року м. Вінниця
Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Волошина Сергія Васильовича, у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданого внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди,
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 16.08.2023 головуючим по справі протокольно (без винесення окремого процесуального документу) відмовлено в допуску до участі у справі в якості представника відповідача ОСОБА_1 громадянку ОСОБА_3 , яка не є адвокатом та яка в якості підстав для представництва надала суду нотаріально посвідчену довіреність, з підстав того, що розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження, та в стадії відкриття провадження у справі наведена справа малозначною, з огляду на кількість процесуальних дій, які необхідно вчинити та з огляду на специфіку правовідносин, що склались між сторонами, судом не визнавалась.
Вказана заява мотивована тим, що головуючий суддя Волошин С.В. не допустив до участі у справі представника відповідача ОСОБА_1 Студеннікову О.Є, яка діє на підставі довіреності від 15.08.2023, посвідченої 15.08.2023 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О., з огляду на те, що у справах, що розглядаються у порядку загального позовного провадження якості представників сторін можуть брати участь виключно адвокати. Вважає, що в даному випадку дана справа є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому у таких справах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність. Таким чином, у відповідача наявний сумнів і в упередженості, так і в об`єктивності головуючого судді у даній справі.
Дослідивши матеріали заяви відводу судді, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі; питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість; якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід; якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Як зазначено у першому реченні ч. 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Останнє речення ч. 7 ст. 40 ЦПК України вказує на порядок вирішення питання про відвід, який надійшов поза межами судового засідання та регламентує, що у такому разі, заява про відвід розглядається судом у порядку письмового провадження.
Враховуючи те, що заява відповідача про відвід судді Волошина С.В. подана до суду 18.08.2023, тобто раніше, ніж за три робочі дні до наступного засідання, яке призначено на 10:00 год. 12.09.2023, а передана судді Волошину С.В. 18.08.2023, вказана заява підлягає розгляду по суті суддею Волошином С.В. в порядку письмового провадження, оскільки суд знайшов підстави для її задоволення.
Відповідно до п.12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради Європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 року незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але із боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана. Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.
З системного аналізу положень закону вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, має навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Водночас для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.
Вимога мотивувати відвід означає, що особа, яка його заявила, повинна викласти відомі їй обставини, з якими вона пов`язує необхідність усунення судді від участі у судовому провадженні.
Суд констатує, що виходячи з практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.
Довіра з формуванням суспільної думки націлена на правомірні очікування з боку громадськості певної моделі поведінки від суддів, що втілюється в ефективному відправленні судочинства та виступає мірою реалізації завдань справедливого суду.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Мироненко та Мартенко проти України» вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для дотримання п.1 ст.6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечив суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. ЄСПЛ звернув увагу на те, що, застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть бути підставою для сумніву в його безсторонності. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими. Поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.
Вирішальним при визнанні судді безстороннім є те, чи можуть бути об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо заангажованості певного судді.
Для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач виражає недовіру судді та вказує, що суддя Волошин С.В. є упередженим та не об`єктивним, не допустивши до участі у розгляді справи його представника за довіреністю. Зазначає, що головуючий по справі на його думку, одночасно і заангажований на користь позивача, і нав`язує відповідачеві послуги адвоката.
Згідно з Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 04 лютого 2016 року № 1, інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.
Право сторін на справедливий суд закріплене в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.
Суд зазначає, що підстави, на які посилається відповідач як на підстави відводу судді, за «об`єктивним критерієм» не можуть бути розцінені як обґрунтовані підстави для відводу.
Проте суд вважає правильним задовольнити заяву про відвід судді за суб`єктивним критерієм з метою того, щоб з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді під час вирішення справи, та з метою не допустити думки, що суддя «тримається» за справу. А тому з метою збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду суд вбачає підстави для задоволення відводу.
Виходячи зі змісту вищевказаних норм та практики Європейського суду з прав людини, з метою уникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відвід судді Вінницького міського суду Вінницької області Волошина Сергія Васильовича від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та відшкодування моральної шкоди, підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 36, 40 ЦПК України, суд,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: