Справа № 487/5042/23
Провадження № 2/487/2003/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 05.02.2021у розмірі 10000 доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 6000 доларів США та 3% річних від простроченої суми у розмірі 439 доларів США.

Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що 05.02.2021 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого він передав останньої 10000 доларів США, зі сплатою процентів за користування грошами в розмірі 5% щомісячно, про що в той же день була складена розписка, строк повернення коштів за першою вимогою або до 31.01.2022, проте до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову зазначив, що відповідач не виконує зобов`язання за договором позики, грошові кошти не провертає, на теперішній час з нею взагалі втрачено зв`язок, вказана поведінка відповідача дає підстави припускати, що остання не має наміру повертати кошти, тому існує вірогідність відчуження відповідачем свого майна третім особам або родичам, передачу кредиторам, проте вказане майно надасть можливість забезпечити належне виконання рішення суду та є ефективним захистом для поновлення його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду. Накладення арешту на майно не порушує права відповідача щодо права володіння та користування нерухомим майном, а лише обмежує право його розпорядження на певний період.

Вивчивши заяву та надані до неї матеріали, приходжу до наступного:

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими (пункт 6 Постанови).

Необхідність вжиття відповідних заходів здійснюється з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Виходячи з правил статей 10, 48 Закону України «Про виконавче провадження», рішення суду про стягнення грошових коштів виконуються шляхом звернення стягнення на кошти боржника у національній та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах та інше. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його неможливим.

Під поняттям «арешт майна» слід розуміти проведення його опису і накладення заборони розпорядження, а в необхідних випадках і користування ним. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (стаття 56 Закону «Про виконавче провадження»).

Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціни позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

При цьому принцип співмірності при забезпеченні позову вимагає визначення того майна, на яке має бути накладене обмеження, вартість якого має забезпечити виконання судового рішення.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 05.02.2021 у загальному розмірі 16439 доларів США.

Отже, між сторонами реально існує спір про стягнення боргу за договором позики.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 05.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить в цілому квартира АДРЕСА_3 та житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відомості щодо нерухомості (квартири) внесені до реєстру станом на 2006 рік, а житлового будинку станом на 2004 рік, інші зміни у праві власності на цю нерухомість до реєстрів не внесені.

Встановивши конкретні обставини та підстави позову ОСОБА_1 , керуючись вищеназваними нормами процесуального права та правовими позиціями вищих судових інстанцій щодо їх застосування, суд вважає доцільним, виходячи принципу співмірності при забезпеченні позову, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , а в частині накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_2 , відмовити.

За таких обставин, приходжу до висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Крім того, права відповідача у разі їх порушення забезпечувальними заходами можуть бути поновлені шляхом зміни способу забезпечення позову або зустрічним забезпеченням з застосування механізмів, передбачених статтями 154,156 ЦПК України.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ) про вжиття заходів забезпечення позову про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 ).

У задоволенні інших вимог заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження.

Особи винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність встановлену законом.

Суддя С.М. Афоніна