Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 947/28028/19

провадження № 61-12455св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,Одеська міська рада,

треті особи: ОСОБА_4 ,Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в складі колегії суддів Склярської І. В., Бездрабко В. О., Семиженка Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування та просила суд визнати за нею право власності на 1/18 частину будівельних матеріалів і обладнання, які були використані у процесі будівництва незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 112, 2 кв. м, на земельній ділянці 600 кв. м, у порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2020 року залучено до участі в якості співвідповідача Одеську міську раду.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду у даній справі відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа перебуває на стадії судового розгляду по суті, а у відповідності до пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заява про залишення позову без розгляду може бути подано позивачем до початку розгляду справи по суті.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа розглядалася судом апеляційної інстанції неодноразово.

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким залишено позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду, на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду (пункт 5 частини першої статті 257 ЦПК України). Таким чином, постановляючи вказану ухвалу про відмову у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції не звернув увагу, що заяву про залишення позовної заяви без розгляду, ОСОБА_1 направила до суду засобами поштового зв`язку, зі штампу АТ «Укрпошта» якої вбачається, що вказану заяву було направлено 27 жовтня 2020 року, тобто до постановлення ухвали суду про призначення справу до судового розгляду по суті і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду як такої, що подана після початку розгляду справи по суті.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Отже, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягала скасуванню.

Правовим наслідком відсутності підстав для відмови у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду, поданої до початку розгляду справи по суті має бути судове рішення про задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду. Залишення позову без розгляду на стадії до початку розгляду справи по суті унеможливлює розгляд позову по суті, правовий інтерес до вирішення якого позивачем втрачено. Отже судового рішення про відмову чи задоволення позову судом, при таких обставинах, не може бути ухвалено. Таким чином рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року підлягало скасуванню.

Рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України (частина перша статті 377 ЦПК України).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року з постановленням нового судового рішення про залишення позову без розгляду за пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відмовляючи у стягненні з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, апеляційний суд зазначив, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Заяви сторони відповідача (адвоката ОСОБА_3 - Лукинюка В. В. , ОСОБА_2 ОСОБА_3 ) про розгляд справи за їх відсутності, пояснення по суті спору та стягнення витрат на професійну правничу допомогу не містять мотивованої вимоги про їх компенсацію при залишенні позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

30 листопада 2022 року представник ОСОБА_3 (далі також - заявник) - Лукинюк В. В. надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року.

У касаційній скарзі він просить суд касаційної інстанції скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 27 грудня 2022 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, та витребував справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Позивач вважає, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині є необґрунтованою та помилковою. Подавши даний позов та залишивши його без розгляду позивач допустила зловживання своїми правами. Позивач звернулася з позовом, зокрема, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на будівельні матеріали і обладнання в порядку спадкування. Разом з тим, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 стала членом сім`ї ОСОБА_7 лише з 03 грудня 2004 року, тобто з часу укладення між нею та ОСОБА_5 шлюбу. Оскільки в дійсності будинок був побудований ОСОБА_3 самостійно та за власні кошти, 25 червня 2005 року між нею та іншими співвласниками: ( ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) була укладена мирова угода, яка затверджена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року, відповідно до якої сторони визнали за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на спірний житловий будинок. Отже, введення у експлуатацію спірного будинку та укладення мирової угоди, відбувались за життя ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який не заперечував проти набуття ОСОБА_3 права власності на спірний будинок.

Отже, позивач відношення до майна ОСОБА_3 у вигляді спірного будинку, а також гаража не мала. Вказане свідчить про те, що результат розгляду даного спору був для позивача передбачуваним та звертаючись з даним позовом до суду позивач за наявності адвоката, який представляє її інтереси, не могла не усвідомлювати безперспективність своїх вимог.

ОСОБА_3 у зв`язку з пред`явленням до неї позовних вимог для ведення судової справи скористалася послугами адвоката, який приймав участь в судових засіданнях, подавав письмові заперечення, а тому у випадку залишення позову без розгляду відповідач ОСОБА_3 не була позбавлена права вимоги компенсації здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи. Представником ОСОБА_3 на підтвердження понесення останньою витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт, квитанцію про сплату витрат на правову допомогу.

ОСОБА_3 зазначає про відсутність висновкуВерховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Позиції інших учасників

Відзив на касаційну скаргу у визначений судом строк до суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як видно із касаційної скарги, постанова апеляційного суду, визначена у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України оскаржуються на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій та другій статті 400 ЦПК України зазначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до касаційної скарги, постанова Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року оскаржується ОСОБА_3 в частині вирішення питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

В інші частині постанова апеляційного суду не оскаржується та Верховним Судом не переглядається.

Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом

чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних

з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілувитрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду(постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року в справі 550/936/18).

У частинах п`ятій та шостій статті 142 ЦПК України вказано, що в разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від: 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц, від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18; Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року в справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року в справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року в справі № 820/4347/17, від 18 березня 2020 року в справі № 280/5628/18.

Як видно із справи, постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким залишено позовні вимоги ОСОБА_1 без розгляду, на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, постановляючи вказану ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду не звернув увагу, що дану заяву ОСОБА_1 направила до суду засобами поштового зв`язку до постановлення ухвали суду про призначення справи до судового розгляду по суті. Тому місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду за її заявою, поданою до початку розгляду справи по суті.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 та ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року з постановленням нового судового рішення про залишення позову без розгляду за пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відмовляючи у стягненні з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн, апеляційний суд правильно зазначив, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Верховний Суд погоджується із таким висновком апеляційного суду.

Як видно із справи, пояснення на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від адвоката ОСОБА_3 - Лукинюка В. В. (т. 2, а. с. 89-91) взагалі не містять вимоги про компенсацію цих судових витрат, у тому числі при залишенні позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Як видно із: заяви адвоката ОСОБА_3 - Лукинюка В. В. про розгляд справи за його відсутності (т. 3, а. с. 110) заяви ОСОБА_2 про розгляд справи у його відсутність (т. 3, а. с. 112-113), заяви ОСОБА_3 по суті справи (т. 3., а. с. 114-119), яка подана нею після ознайомлення із справою (т. 3, а. с. 111)., вони містять прохання про стягнення з позивача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. Однак дані документи не містять належних мотивів та відповідно вимоги про компенсацію цих судових витрат при залишенні позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

При пред`явленні вимоги щодо стягнення зазначених судових витрат відповідачем ОСОБА_3 не доведено зловживання позивачем її процесуальними правами при поданні позову та розгляді справи в судах, тобто вчинення таких необґрунтованих дій, за наявності яких відповідачі могли б вимагати від неї компенсацію понесених ними судових витрат в порядку статті 142 ЦПК України.

Дані обставини належним чином встановлені апеляційним судом в оскаржуваній частині постанови від 31 жовтня 2022 року шляхом повного та всебічного дослідження і оцінки відповідних доказів у справі.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Таким чином, апеляційний суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.

Верховний Суд зауважує, що сторона відповідача не позбавлена права на подання заяви про компенсацію судових витрат, понесених при розгляді даної справи у зв`язку із залишенням позовної заяви без розгляду, враховуючи вимоги ЦПК України.

Щодо відхилення доводів касаційної скарги.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 461/2321/20.

Доводи касаційної скарги про те, що результат розгляду даного спору був для позивача передбачуваним, звертаючись з даним позовом до суду позивач за наявності адвоката, який представляє її інтереси, не могла не усвідомлювати безперспективність своїх вимог не свідчать про незаконність постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині.

Апеляційним судом належним чином встановлено, що за змістом наданих стороною відповідача відповідних процесуальних заяв та доданих до них доказів не підтверджено їх належну мотивованість та обгрунтованість в частині вимог про компенсацію позивачем судових витрат при залишенні позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивачав порядку статті 142 ЦПК України.

Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи, Верховний Суд також вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими апеляційним судом в оскаржуваній частині постанови.

Із змісту касаційної скаргивидно, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності постанови Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн (в оскаржуваній частині).

Таким чином, доводи касаційної скарги заявника не підтвердилися.

Проаналізувавши зміст постанови апеляційного суду в оскаржуваній частині з точки зору застосування норм права, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судом постановлено оскаржуване рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваній ухвалі, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа Проніна проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Верховний Суд вважає, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми процесуального права, ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення в оскаржуваній частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Апеляційний суд повно встановив обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначив норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко І. М. Фаловська