Справа № 496/1944/23
Провадження № 2/496/1129/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Буран В.М.,

за участі секретаря: Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Теребуха К.І. звернулась до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , 1992 р.н., такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 21 лютого 2023 року між ТОВ «Консалт Солюшенс» та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого остання придбала у власність нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Також, 21 лютого 2023 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було зареєстровано право власності на зазначений будинок за ОСОБА_1 , яка наразі є законним та єдиним власником вказаного будинку.

Однак, як вбачається з довідки №334 Виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеської області від 23.02.2023 р., про склад зареєстрованих (сім`ї) у житловому приміщенні/будинку осіб у вказаному будинку зареєстровані наступні особи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , 1992 р.н.

Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зазначеному будинку на день звернення стягнення на предмет іпотеки не проживали та не проживають. Позивач не має договірних відносин із відповідачами щодо порядку користування будинком, відповідачі не несуть тягар утримання житла та порушують право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування та розпорядження належним на праві власності майном.

За таких умов позивач вважає, що має всі права на звернення до суд із заявою про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, але від представника надійшла заява до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає (а.с.58).

Відповідачі у судові засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання ухвали на зареєстроване місце проживання (перебування), яке також зазначене в матеріалах позову, однак конверти повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.46,47,59,60).

У встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідачі не подали до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 21 лютого 2023 року належить житловий будинок в АДРЕСА_1 (а.с.8-11).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав 21 лютого 2023 року індексний номер витягу: 323570029, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. було зареєстровано право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Згідно довідки виконавчого комітету Біляївської міської ради Одеського району Одеської області №334 від 23.02.2023р. виданої ОСОБА_1 , 1994 р.н., в тому, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Має власний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За даною адресою згідно домової книги зареєстровані: - ОСОБА_2 , 1969 р.н., - ОСОБА_3 , 1992 р.н. (а.с.14).

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від відповідача, який не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16).

Відповідно до ст. 71 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку.

Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

При цьому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення, про позбавлення права користування жилим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки факт не проживання відповідачів в будинку доведено належними і допустимими доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 178, 223, 247,259, 264-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, ч. 16, 319, 321, 391, 396 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області від 12.04.2016 року місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Буран В.М.