ЄУ № 712/8369/23
Провадження № 2/712/2607/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовною заявою, в якій просить розірвати договір укладений між нею та АТ «Перший український міжнародний банк», зобов`язати АТ «Перший український міжнародний банк» зробити перерахунок заборгованості та стягнути витрати на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, судом встановлено, що позовну заяву подано з порушенням правил підсудності, виходячи з наступного.

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частини 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Слід також врахувати, що недотримання судом правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд до належного суду (частина 1 статті 378 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцем знаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з позовної заяви адреса місця знаходження відповідача АТ «Перший український міжнародний банк»: вул. Андріївська, буд. 4, м. Київ, що територіально не підсудно Соснівському районному суду м. Черкаси.

У позовній заяві відсутні посилання на норми ЦПК України, якими керувалася позивач при обранні територіальної підсудності для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в позовній заяві посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» у обґрунтування звільнення її від сплати судового збору.

Виходячи з чого, можна дійти висновку, що позов подано відповідно до положень ст. 28 ЦПК України, згідно якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», шляхом визначення, яке право споживача порушено відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином, навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Жодна з перелічених у ст. 4 Закону України "Про захист прав споживача" підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07.04.2020 по справі 743/534/16-ц визначила, що за пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у значенні цього Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відтак на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладення, виконання та припинення спірного кредитного договору не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Зважаючи на викладене, вказана справа не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси.

Отже, враховуючи зазначені норми закону, судом не встановлено жодних обставин, які б давали можливість розгляду цієї справи відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України саме Соснівським районним судом м. Черкаси, а тому справа підлягає розгляду Подільським районним судом м. Києва.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше 5 днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше 5 днів після залишення її без задоволення.

Згідно із статтею 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи те, що місце знаходження відповідача не відноситься до територіальної юрисдикції Соснівського районного суду м. Черкаси, позивачем не доведено те, що позовні вимоги заявлені відповідно до норм Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про розірвання договору не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси, а повинна бути передана за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32, 258, 260, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Передати позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про розірвання договору на розгляд до Подільського районного суду м. Києва за підсудністю.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.С. Стеценко