Справа № 530/847/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09.08.2023 року м. Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Ситник О. В., за участі секретаря Стрілець Л.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( місце реєстрації АДРЕСА_1 ) поданим в її інтересах адвокатом Тараненком Сергієм Олександровичем до Зіньківської міської ради ( м. Зіньків Полтавського району Полтавської області вул. Воздвиженська № 40 , ) про визнання права власності на нерухоме майно, -

У с т а н о в и в :

З позовної заяви вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась позивачка по справі ОСОБА_1 , до шлюбу ОСОБА_2 , батьками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , на момент його смерті проживав за адресою АДРЕСА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_4 . За життя остання склала заповіт , відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 . Померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент смерті проживала за адресою АДРЕСА_2 одна. До складу спадкового майна відповідно до заповіту увійшов житловий будинок з господарськими будівлями за вище вказаною адресою та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства . Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена у Зіньківській державній нотаріальній конторі за № 135/2022 на підставі заяви ОСОБА_1 , видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку , а коли ОСОБА_1 звернулась із заявою до державного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок , то отримала постанову про відмову у вичненні нотаріальної дії на тій підставі , що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок . Відповідно до довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 згідно погосподарської книги № 15 , особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилось до типу «колгоспний двір» , членами колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Враховуючи той факт , що отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок в поза судовому порядку позивачка не має змоги , тому звернулась до суду з позовом про визнання права власності .

Ухвалою судді від 11.07.2023 року відкрито загальне позовне провадження , підготовче судове засідання призначено на 25.07.2023 року. Ухвалою суду від 25.07.2023 року закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено на 09.08.2023 року.

В судове засідання сторони не з`явились , сторона позивача надали заяву в якій прохали розгляд справи провести за їх відсутності , позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити ( а.с. 32) , відповідач по справі в судове засідання не з`явився , представник надала заяву в якій прохала справу розглянути у їх відсутність ( а.с. 33) .

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу

Суд, прийнявши до уваги заяви та клопотання сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ( місце реєстрації АДРЕСА_1 ) поданим в її інтересах адвокатом Тараненком Сергієм Олександровичем до Зіньківської міської ради ( м. Зіньків Полтавського району Полтавської області вул. Воздвиженська № 40 , код ЄДРПОУ 13955982 ) про визнання права власності на нерухоме майно - підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено , що позивачкою по справі є ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_1 , ( а.с. 5) ІНФОРМАЦІЯ_4 , до шлюбу ОСОБА_2 , батьками якої були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .( а.с. 7,8) ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 ( а.с. 9) , на момент його смерті проживав за адресою АДРЕСА_2 разом із своєю дружиною ОСОБА_4 ( а.с. 11) , За життя остання склала заповіт , відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_1 .( а.с. 12) . Померла ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( а.с. 10) на момент смерті проживала за адресою АДРЕСА_2 одна.( а.с. 11) . До складу спадкового майна відповідно до заповіту увійшов житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та який складається з житлового будинку ( літ. А-1) , сарай ( літ. Б) , вбиральня ( літ. В) , літня кухня ( літ. Г, г ) , сарай ( літ. Д) , сарай ( літ. д) , сарай ( літ. Е) , літній душ ( літ. Є) , літня кухня ( літ. Ж) , колодязь № 1 , ворота № 2 , огорожа № 3 , огорожа № 4 , хвіртка № 5 , огорожа № 6 ( а.с. 15- 17) , реєстрація права власності не проводилась за інформацією полтавського бюро технічної інвентаризації ( а.с. 14) , рік побудови житлового будинку 1974 ( а.с. 17) , відповідно до звіту про оцінку майна ринкова вартість 73240 гривень ( а.с. 18) . Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена у Зіньківській державній нотаріальній конторі за № 135/2022 на підставі заяви ОСОБА_1 ( а.с. 20) , видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 13) , ОСОБА_1 звернулась із заявою до державного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок , та отримала постанову про відмову у вичненні нотаріальної дії на тій підставі , що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок .( а.с. 20) Відповідно до довідки виконавчого комітету Зіньківської міської ради будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 згідно погосподарської книги № 15 , особовий рахунок № НОМЕР_1 станом на 01.07.1990 року відносилось до типу «колгоспний двір» , членами колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .( а.с. 14) , Зіньківський відділ ДРАЦС повідомив, що виявлено у архіві актовий запис про шлюб № 3 від 15.01.1958 року по Великопавлівській сільській раді Зіньківського району Полтавської області на ОСОБА_3 1933 року народження та ОСОБА_5 1940 року народження ( а.с. 45) , державний нотаріус Зіньківської державної нотаріальної контори Герасименко Л.В. повідомила, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 заведена спадкова справа за № 464/1993 на підставі заяви про видачу свідоцтва ОСОБА_4 ( а.с. 46) .

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві власності. Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, то викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору строк (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатною члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку майна двору, вона визначається виходячи з тою майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено , що майно двору відносилось до бувшого «колгоспного двору» , членами двору були ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_3 свою частку у колгоспному дворі його дружина ОСОБА_4 не виділяла . Коли помер ОСОБА_3 у 1993 році спадщину після його смерті прийняла його дружина ОСОБА_4 , але юридично не оформила спадкових документів на житловий будинок з господарськими будівлями , за життя склала заповіт яким розпорядилась після своєї смерті щоб житловий будинок з господарськими будівлями в тому числі перейшло у спадщину її дочці ОСОБА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1 шляхом звернення до нотаріальної контори у встановлений законом строк , але не змогла отримати спадкові документи на житловий будинок на тій підставі, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок на ім`я ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Положеннями ст. 549 ЦК УРСР визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини.

Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Посилаючись на вище викладене, ОСОБА_1 звернулася до суду і просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в цілому .

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 3, 4 ст. 1268 ЦК).

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування записи у по господарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24 -753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулює виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. По- господарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні. В по-господарських книгах при визначенні року побудови зазначався рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи в по-господарських книгах визнавались в якості актів органів влади , що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності спадкодавця на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, хоча право власності виникло з підстав, встановлених на дату будівництва записом у по господарській книзі , а враховуючи , що бувший член колгоспного двору ОСОБА_4 своєї долі не виділяла за життя , то увесь житловий будинок перейшов їй у спадщину після смерті її чоловіка , але вона юридично не отримала спадкові документи на житловий будинок , то позивач має право оформити майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями який вище зазначений у позові після смерті своєї матері та позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 82, 89, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( місце реєстрації АДРЕСА_1 ) поданим в її інтересах адвокатом Тараненком Сергієм Олександровичем до Зіньківської міської ради ( м. Зіньків Полтавського району Полтавської області вул. Воздвиженська № 40 , ) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та який складається з житлового будинку ( літ. А-1) , сарай ( літ. Б) , вбиральня ( літ. В) , літня кухня ( літ. Г, г ) , сарай ( літ. Д) , сарай ( літ. д) , сарай ( літ. Е) , літній душ ( літ. Є) , літня кухня ( літ. Ж) , колодязь № 1 , ворота № 2 , огорожа № 3 , огорожа № 4 , хвіртка № 5 , огорожа № 6

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 17.08.2023 року

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області О.В. Ситник