Справа № 184/2493/21
Номер провадження 2/184/11/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Михайлової Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покров у порядку спрощеного провадження об`єднану цивільну справу за позовом Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 «про стягнення заборгованості» та зустрічним позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Яремчук Людмила Валентинівна до Кредитної спілки «САМАРА», третя особа - ОСОБА_3 «про визнання договору недійсним»,-

ВСТАНОВИВ:

Кредитна спілка «САМАРА» звернулась до Орджонікідзевського міського суду до відповідачів із вказаним вище позовом, посилаючись на наступні обставини.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 15.11.2019 року між Кредитною спілкою «Самара», як Кредитором, та ОСОБА_1 , як Позичальником був укладений Договір споживчого кредиту №510/19 (Договір споживчого кредиту).

Згідно умов Договору споживчого кредиту Позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 40000,00 грн. строком на 24 місяці, починаючи з 15.11.2019 року до 14.11.2021 року (надалі - «Кредит»), а ОСОБА_1 зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит був отриманий ОСОБА_1 15.11.2019 року.

Відповідно до умов Договору споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість по Договору споживчого кредиту щомісячно у період з 10 по 16 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по Договору споживчого кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 14.11.2021 року.

ОСОБА_1 повинен був повернути 40000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. Договору споживчого кредиту.

Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по Договору споживчого кредиту. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що відповідач несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, тим самим порушив запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно п.6.6. Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу.

Строк дії Договору споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року закінчився 14.11.2021 року, але сума кредиту не повернена та залишок за кредитом складає 39760,00 грн. (40000,00 (сума кредиту) - 240,00 (фактично сплачено кредиту)=39760 грн.).

Згідно до Договору споживчого кредиту та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 повинен повернути: - залишок по кредиту - 39760,00 грн.; - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 15587,54 грн. (33507,54-17920,00=15587,54 грн.). Тобто заборгованість становить 55347,54грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено Договір поруки №510/19 від 15.11.2019 року між позивачем (Кредитором за Договором поруки), ОСОБА_1 (Позичальником за Договором поруки) та ОСОБА_3 (Поручителем за Договором поруки).

Відповідно до умов Договору поруки ОСОБА_3 прийняті на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених Договором споживчого кредиту.

Таким чином, ОСОБА_1 порушені зобов`язання за Договором споживчого кредиту, а ОСОБА_3 - зобов`язання за Договором поруки.

У зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за Договором споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року на загальну суму 55347,54грн., з яких: - 39760,00 грн. - залишок по кредиту; - 15587,54 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Яремчук Л.В. в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі. Надала відзив на позов, який підтримала в судовому засіданні. Підтримала зустрічний позов та просить його задовольнити.

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження та не підлягають задоволенню за наступних підстав, а заявлені зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2019 року між Кредитною спілкою «САМАРА», як Кредитором, та ОСОБА_1 (відповідач-1), як Позичальником був укладений Договір споживчого кредиту №510/19 (Договір споживчого кредиту).

Згідно умов Договору споживчого кредиту позивач надав відповідачу-1 кредитні кошти в сумі 40000 грн. 00 коп. строком на 24 місяці, починаючи з 15.11.2019 року до 14.11.2021 року (надалі - «Кредит»), а відповідач-1 ОСОБА_1 зобов`язався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем-1 15 листопада 2019 року на суму 40000 грн. 00 коп.

Відповідно до умов Договору споживчого кредиту №510/19 від 15 листопада 2019 року ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість по Договору споживчого кредиту щомісячно у період з «10» по «16» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по Договору споживчого кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий Відповідачем-1 у строк до 14 листопада 2021 року.

Відповідач-1 повинен був повернути 40000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. Договору споживчого кредиту.

Проте, Відповідач-1 неналежним чином виконував свої зобов`язання по Договору споживчого кредиту. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що Відповідач-1 несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, тим самим порушив запланований графік повернення кредиту. Тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно п.6.6. Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу.

Строк дії Договору споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року закінчився 14.11.2021 року, але сума кредиту не повернена та залишок за кредитах складає 39760,00 грн. (40000,00 (сума кредиту) - 240,00 (фактично сплачено кредиту)=3970 грн.).

Згідно до Договору споживчого кредиту та розрахунку заборгованості Відповідач-1 повинен повернути: - залишок по кредиту - 39760,00 грн.; - проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів - 15587,54 грн. (33507,54-17920,00= 15587,54 грн.). Тобто заборгованість становить 55347 грн. 54 коп.

В якості забезпечення виконання зобов`язань Відповідачем-1 перед Позивачем по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом і сум штрафних санкцій, було укладено Договір поруки №510/19 від 15.11.2019 року між Позивачем (Кредитором за Договором поруки), Відповідачем-1 (Позичальником за Договором поруки) та Відповідачем-2 (Поручителем за Договором поруки).

Відповідно до умов Договору поруки Відповідач-2 ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання перед Позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням Відповідача-1, визначених Договором споживчого кредиту.

Згідно зі ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Порука - це договір, за яким до обов`язку основного боржника додатково приєднано зобов`язання іншої особи, яка за нього поручається. Та згідно ст. 554 ЦК України у випадку порушення боржником зобов`язання, яке забезпечено порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. При цьому поручитель відповідає у тому ж об`ємі, як й боржник, в тому числі, відповідає за сплату відсотків, за відшкодування збитків, за сплату неустойки.

Згідно діючого законодавства солідарна відповідальність передбачає, що Кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 543 ЦК України). Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, оскільки Відповідач-2 згідно з Договором поруки №510/19 від 15.11.2019 року є солідарним боржником, то вимоги Позивача до ОСОБА_3 є цілком законні та не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки відповідальність Відповідача-2 наступає в разі, коли Відповідач-1 не виконує та/або неналежним чином виконує свої зобов`язання за Договором споживчого кредиту, п. 2.2. Договору поруки встановлено, що Відповідач-1 та Відповідач-2 несуть солідарну відповідальність перед Позивачем. Таким чином, ОСОБА_3 відповідає по зобов`язанням ОСОБА_1 у повному об`ємі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його користування, за оплату додаткових процентів, а також погашення збитків, які поніс; Кредитор (Позивач) через невиконання або неналежне виконання Відповідачем-1 умов Договору кредиту.

Також умовами Договору поруки встановлено, що в разі невиконання зобов`язань боржником за Договором споживчого кредиту Відповідач -1 та Відповідач-2 несуть відповідальність перед Позивачем як солідарні боржники, при цьому Позивач вправі вимагати виконання зобов`язань як від всіх Відповідачів разом, так і від кожного з них окремо, як в цілому, так і в частині боргу.

Представники Позивача неодноразово спілкувались з Відповідачем-1 та Відповідачем-2, вимагали погасити суму поточної заборгованості, та попереджали, що у разі невиконання даних вимог Позивач буде вимушений звернутися до суду. Проте Відповідач-1 та Відповідач -2 жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинили.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу Відповідача-1 та Відповідача-2 направлялися вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом (копії додаються) з проханням погасити поточну заборгованість, але Відповідачі -1 та -2 проігнорували наші вимоги, та самоусунулись від виконання зобов`язань.

Таким чином, Відповідачем-1 порушені зобов`язання за Договором споживчого кредиту, а Відповідачем-2 - зобов`язання за Договором поруки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип забезпеченості кредиту означає наявність для захисту своїх інтересів, недопустимість збитків від неповернення боргу із-за неплатоспроможності боржника. Кредит видається також на принципі повернення, строковості та платності, що означає, що кредит може бути повернутий Позичальником у встановлений в кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування, тобто сплатою відсотків. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі а на підставах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі вищенаведеного Позивач вимагає від солідарних боржників - Відповідача-1 та Відповідача-2 погасити суму заборгованості за кредитом.

Станом на 05.11.2021 року заборгованість ОСОБА_1 за Договором споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року складає - 55347,54 грн.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Оскільки Кредитною спілкою «САМАРА» не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір із відповідачів стягненню не підлягає, а всі судові витрати покладаються на позивача.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , дійсно були клієнтами відповідача у різні часи. ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 брали кредитні кошти та систематично їх вплачували у повному обсязі, згідно укладених договорів. В обґрунтування позовних вимог КС «Самара» зазначає, що ОСОБА_1 уклав з КС «Самара» договір споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 р. на суму 40000,00 грн, і надає до суду у якості доказів сам договір споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 р.видатковий касовий ордер №248 від 15.11.2019 р. на суму 40 000,00 грн., а також договір поруки від №510 від 15.11.2019 р. укладеним КС «Самара» з ОСОБА_1 та його братом ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 стверджує, що договір споживчого кредиту №347/19 від 07.08.2019 р. не підписував і кошти не отримував.

ОСОБА_1 стверджує що підпис на зазначених вище документах від імені ОСОБА_3 вчинений не ОСОБА_1 , а іншою особою, яка оформила та отримала кредитні кошти.

З доводами представника позивача, викладеними в зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні суд погоджується, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дійсно були клієнтами відповідача у різні часи. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 брали кредитні кошти та систематично їх вплачували у повному обсязі, згідно укладених договорів.

Як зазначає в своєму позові КС «Самара», ОСОБА_1 уклав з КС «Самара» договір споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019р. на суму 40000,00 грн. і надає до суду у якості доказів сам договір споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019р. видатковий касовий ордер №248 від 15.11.2019р. на суму 40000,00 грн., а також договір поруки від №510 від 15.11.2019р., укладеним КС «Самара» з ОСОБА_1 та його братом ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частина 2 ст. 13 ЦК України передбачає межі здійснення цивільних прав передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.97 року №475/97-ВР, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ст. 16 ЦК України може бути визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 213-215 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позиції юридичної техніки така вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним".

Встановлення факту не підписання договору (підроблення підпису в договорі) є підставою для визнання такого договору неукладеним, та визнається недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 договір споживчого кредиту №347/19 від 07.08.2019р. не підписував і кошти не отримував. Як стверджує ОСОБА_1 підпис на зазначених вище документах від імені ОСОБА_3 вчинений не ОСОБА_1 , а іншою особою, яка оформила та отримала кредитні кошти.

Згідно судової почеркознавчої експертизи №526-23 від 15.06.2023 року, підпис від імені ОСОБА_1 , що розміщений у розділі «11. Підписи, адреси та інші реквізити Сторін» у графі «Позичальник» договору споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжньому його підпису. Рукописний текст «сорок тисяч грн. 00 коп.» від імені ОСОБА_1 , що розміщений у графі «Одержав» видаткового касового ордера №248 від 15.11.2019 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 , що розміщений у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордера №248 від 15.11.2019 - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжньому його підпису.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

Зустрічний позов є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню в повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати на проведення експертизи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, відповідач ОСОБА_1 просить стягнути на свою користь судові витрати в сумі 10 000,00 грн., які були понесені ним при зверненні до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, представником відповідача ОСОБА_1 адвоката Яремчук Л.В. на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат надано акт виконаних робіт, меморіальний ордер на суму 10 000,00 грн.

Ознайомившись з наведеними документами, суд приходить до переконання, що розмір витрат на оплату послуг адвоката підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 10 000 грн., оскільки такі витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим адвокатом на виконання даних робіт та надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Крім того, по даній цивільній справі було проведено почеркознавчу експертизу.

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Яремчук Л.В. надано квитанцію про сплату вартості експертизи на суму 11 471,04 грн., яку необхідно стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 .

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки відмовлено у задоволенні позову Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором та задоволено позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Яремчук Людмила Валентинівна до Кредитної спілки «САМАРА» про визнання договору недійсним, з позивача слід стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 908,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 «про стягнення заборгованості» - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Яремчук Людмила Валентинівна до Кредитної спілки «САМАРА», третя особа - ОСОБА_3 «про визнання договору недійсним» - задовольнити.

Визнати Договір споживчого кредиту №510/19 від 15.11.2019 року, укладений між КС «Самара» та ОСОБА_1 недійсним і застосувати наслідки недійсного правочину.

Стягнути з Кредитної спілки «САМАРА» (49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 17а, , р/р НОМЕР_1 у АТ КБ «ПРИВАТБАНК») на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешкає: АДРЕСА_1 понесені ним витрати в сумі 22 379,04 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.08.2023р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш