Номер провадження 2/754/181/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 серпня 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Таран Н.Г.

секретаря судового засідання: Довгань Г.А.

представника позивача: адвоката Бокача І.П.

представника відповідача: Пересунько С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

01 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо видачі 22.09.2020 АТ «Альфа-Банк» дублікату договору іпотеки № 02-10/1536 посвідченого Кравченко І.В.Приватним нотаріусом КМНО та реєстрованим № 1999, який було зареєстровано за № 489, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтан Золтанович прийняв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером № 60719306 від 01.10.2021.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності (серії НОМЕР_1 ) виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 25 грудня 2003 року, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 1972-С від 14.11.2003 право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, що зроблений 28.01.2004 комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» і записано в реєстраційну книгу за реєстрованим № 159/31162. 02 червня 2006 року між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 10-29/2069 (далі - договір кредиту), відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних (пункт 1.1 Договору кредиту) з кінцевим терміном погашення до 01.06.2016. Відповідно до п. 1.2 договору ціль кредиту: поточні потреби. Для забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту № 10-29/2069 від 02.06.2006, укладеного між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», 02.06.2006 між позивачем (як іпотекодавцем) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки № 02-10/1536, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1999 (далі - договір іпотеки). Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки № 02-10/1536 від 02.06.2006 предметом іпотеки стала спірна квартира. Пунктом 6.3 Договору іпотеки було встановлено, що договір іпотеки набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про іпотеку». Також 02.06.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02-10/1537, відповідно до якого ОСОБА_2 стала поручителем за виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту. У зв`язку з різким коливанням курсу валют та фінансовою кризою у 2008 та 2014 роках, позивач допустив прострочення за договором кредиту. Станом на 01.03.2014 року заборгованість позивача за договором кредиту становила 72 218,47 доларів США, що еквівалентно 721 195,32 грн. У зв`язку із простроченням позивача, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду, 06.04.2015 Деснянським районним судом м. Києва було постановлено судове рішення у справі № 754/17237/14-ц про стягнення солідарно з позивача та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 72 218,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 721 195,32 грн. та судових витрат в розмірі 3 654,00 грн. 09.11.2015 Деснянський районний суд видав виконавчий лист№ 2-540/2015. 19.09.2016 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 про примусове виконання Виконавчого листа № 2-540/2015, який 09.11.2015 видав Деснянський районний суд м. Києва про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» - 724 849,32 грн. Також 19.09.2016 у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 04.05.2020 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна. Ухвалою суду від 07.09.2020 № 754/17237/14-ц було змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (далі відповідач 1). Судом було встановлено, що 10.09.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням від 15.10.2019 № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво всього майна, права та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, з 15.10.2019. 28.10.2021 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 виноситься постанова про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на відповідача 1. 01.11.2021 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 виноситься постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою та припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. 20.10.2021 до спірної квартири завітали невідомі позивачу особи, які представились як працівники АТ «Альфа-Банк» та повідомили, що право власності на квартиру належить відповідачу 1, та надали копію інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 278214748 від 05.10.2021. З інформації з реєстру позивач дізнався, що приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. зареєстрував перехід права власності на спірну квартиру з позивача до відповідача 1 на підставі наступних документів: дублікату договору іпотеки № 02-10/1536 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. 02.06.2006 та зареєстрованим № 1999, серія та номер 489, виданий 22.09.2020, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В.; звіт про незалежну оцінку майна, виконаний ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900,00 грн.; повідомлення відповідача 1 позивачу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому повідомлялось, що станом на 17.07.2020 розмір заборгованості становив 97 341,67 доларів США, хоча за рішенням суду а виконавчим провадженням розмір заборгованості становив 721 195,32 грн. (без урахування проведених стягнень); рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.07.2020 (без опису самого відправлення); довідку про стан заборгованості, відповідно до якої розмір заборгованості позивача за Договором кредиту № 1-29/2069 від 02.06.2006 станом на 27.09.2021 становить 271 364,42 доларів США; заява відповідача 1 про реєстрацію права власності; документів щодо сплати збору. Про перехід права власності приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021 о 15:31 год. Позивач вважає, що відповідач 1 набув право власності на спірну квартиру протиправно із порушенням норм чинного законодавства, а дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо надання відповідачу дублікату договору іпотеки, та дії і рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. щодо прийняття рішення та реєстрації переходу права власності на спірну квартиру за відповідачем 1 є протиправними (незаконними). Відповідач 1 не був стороною договору іпотеки № 02-10/1536, який було укладено між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» дублікат нотаріально посвідченого документа видається за письмовою заявою осіб, перелічених у ст. 8 Закону. Частиною 7 ст. 8 Закону визначено, довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка. Отже правонаступники не визначені зазначеними нормами права як особи, які мають право на отримання дублікатів або будь яких інших документів, які зберігаються у справах нотаріуса. Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021. але, на все майно позивача (рухоме та нерухоме) Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 постановою від 04.05.2020 було накладено арешт, й на момент прийняття рішення приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. про реєстрацію переходу права власності цей арешт органами виконавчої служби цей арешт не було знято. Арешт було знято лише 01.11.2021. Пунктами 6, 12 частини 1 ст. 24 Закону України « державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», встановлює, що підстави для відмови в державній реєстрації прав: є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом. Заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

13.12.2021 ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено відповідачам право подати до суду відзиви на позовну заяву.

27.01.2023 року на адресу суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання в якому представник відповідача 1 повідомив, що на підставі Протоколу № 2/2022 позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 було вирішено згідно протоколу п. 2.1 змінити найменування Банку АТ «Альфа-Банк», на наступне найменування банку українською мовою «Акціонерне товариство «Сенс Банк», скорочене найменування АТ «Сенс Банк» на підтвердження надали витяг з державного реєстру банків від 02.12.2022 № В/27-0010/103281.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив задовольнити їх відповідно до обгрунтування викладених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 АТ «Сенс Банк) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач 3 в судове засідання не з`явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

У власності позивача перебувала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності (серії НОМЕР_1 ) виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 25 грудня 2003 року, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення № 1972-С від 14.11.2003 право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, що зроблений 28.01.2004 комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» і записано в реєстраційну книгу за реєстрованим № 159/31162.

02 червня 2006 року між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 10-29/2069 (далі - договір кредиту), відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000,00 доларів США зі сплатою 12% річних (пункт 1.1 Договору кредиту) з кінцевим терміном погашення до 01.06.2016. Відповідно до п. 1.2 договору ціль кредиту: поточні потреби. Для забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту № 10-29/2069 від 02.06.2006, укладеного між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», 02.06.2006 між позивачем (як іпотекодавцем) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як іпотекодержатель) було укладено договір іпотеки № 02-10/1536, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1999 (далі - договір іпотеки). Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки № 02-10/1536 від 02.06.2006 предметом іпотеки стала спірна квартира. Пунктом 6.3 Договору іпотеки було встановлено, що договір іпотеки набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством, зокрема, Законом України «Про іпотеку».

Також 02.06.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 02-10/1537, відповідно до якого ОСОБА_2 стала поручителем за виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту.

Позивач допустив прострочення за договором кредиту. Станом на 01.03.2014 року заборгованість позивача за договором кредиту становила 72 218,47 доларів США, що еквівалентно 721 195,32 грн. У зв`язку із простроченням позивача, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду, 06.04.2015 Деснянським районним судом м. Києва було постановлено судове рішення у справі № 754/17237/14-ц про стягнення солідарно з позивача та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 72 218,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 721 195,32 грн. та судових витрат в розмірі 3 654,00 грн.

09.11.2015 Деснянський районний суд видав виконавчий лист№ 2-540/2015. 19.09.2016 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_3 про примусове виконання Виконавчого листа № 2-540/2015, який 09.11.2015 видав Деснянський районний суд м. Києва про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» - 724 849,32 грн.

19.09.2016 у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 04.05.2020 Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна.

Ухвалою суду від 07.09.2020 № 754/17237/14-ц було змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (далі відповідач 1). Судом було встановлено, що 10.09.2019 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням від 15.10.2019 № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», було затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступництво всього майна, права та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у Передавальному акті, з 15.10.2019.

28.10.2021 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 виносено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на відповідача 1.

01.11.2021 Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 виносено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою та припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Приватним нотаріусом КМНО Русанюк З.З. зареєстрував перехід права власності на спірну квартиру з позивача до відповідача 1 на підставі наступних документів: дублікату договору іпотеки № 02-10/1536 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. 02.06.2006 та зареєстрованим № 1999, серія та номер 489, виданий 22.09.2020, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В.; звіт про незалежну оцінку майна, виконаний ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900,00 грн.; повідомлення відповідача 1 позивачу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому повідомлялось, що станом на 17.07.2020 розмір заборгованості становив 97 341,67 доларів США, хоча за рішенням суду а виконавчим провадженням розмір заборгованості становив 721 195,32 грн. (без урахування проведених стягнень); рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.07.2020 (без опису самого відправлення); довідку про стан заборгованості, відповідно до якої розмір заборгованості позивача за Договором кредиту № 1-29/2069 від 02.06.2006 станом на 27.09.2021 становить 271 364,42 доларів США; заява відповідача 1 про реєстрацію права власності; документів щодо сплати збору. Про перехід права власності приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021 о 15:31 год.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорюванні суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного закону.

Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» .

Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього закону.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07 липня 2004 року.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Установлений законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з частиною другою цієї статті передбачено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» дублікат нотаріально посвідченого документа видається за письмовою заявою осіб, перелічених у ст. 8 Закону.

Частиною 7 ст. 8 Закону визначено, довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. У разі смерті особи чи визнання її померлою такі довідки видаються спадкоємцям померлого. У разі визнання особи безвісно відсутньою опікун, призначений для охорони майна безвісно відсутнього, має право отримувати довідки про вчинені нотаріальні дії, якщо це необхідно для збереження майна, над яким встановлена опіка.

Отже правонаступники не визначені зазначеними нормами права як особи, які мають право на отримання дублікатів або будь яких інших документів, які зберігаються у справах нотаріуса.

Крім того, приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021, але, на все майно позивача (рухоме та нерухоме) Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 постановою від 04.05.2020 було накладено арешт, й на момент прийняття рішення приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. про реєстрацію переходу права власності цей арешт органами виконавчої служби цей арешт не було знято. Арешт було знято лише 01.11.2021. Пунктами 6, 12 частини 1 ст. 24 Закону України « державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», встановлює, що підстави для відмови в державній реєстрації прав: є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що визначено ст.2 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вимога щодо припинення державної реєстрації чи скасування є неправомірною.

Відповідно до ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

На підставі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 263 - 268,280-284, 374, 376 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора- задовольнити.

Визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни щодо видачі 22.09.2020 року Акціонерному товариству «Альфа-Банк» дублікату договору іпотеки № 02-10/1536 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Інесою Володимирівною за реєстровим № 1999, який зареєстровано за №489.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича, в рівних частках з кожного на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідачі: Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100)

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни (місцезнаходження: 01021, м. Київ, вул. Грушевського, 34/1)

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк Золтана Золтановича (місцезнаходження: 01103, м. Київ, вул. Драгомирова, 20, прим. 320,)

Повний текст рішення складено 17.08.2023 року.

Суддя: Н.Г.Таран