ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1346/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 694/1530/21 Категорія: на ухвалу Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

За участю секретаря Сергун Т.В.

учасники справи:

боржник ОСОБА_1 ;

стягувач ОСОБА_2 ;

заінтересована особа Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ);

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Кучер Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Юлії Вікторівни на ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Сакун Д.І. у приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області 20.06.2023 року, у справі за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Юлії Вікторівни на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, -

в с т а н о в и в :

30.05.2023 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла скарга адвоката Кучер Ю.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 дізнався з Єдиного реєстру боржників, що відносно нього відкрито виконавче провадження за № 67236254 Черкаським відділом ДВС у Черкаському районі Черкаської області про стягнення з нього аліментів на підставі рішення Звенигородського районного суду Черкаської області у справі № 694/1530/21.

15 травня 2023 року представник скаржника - адвокат Кучер Ю.В. звернулась до Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області з метою отримання постанови про відкриття виконавчого провадження на постанови про арешт коштів боржника.

Відповіді на вказаний запит не отримано. Скаржник постанову про відкриття провадження та про арешт коштів боржника не отримував.

Скаржник працює водієм навантажувача складу готової продукції складського господарства управління виробництвом ТОВ «Національна горілчана компанія». Для отримання заробітної плати скаржником відкрито картковий рахунок в АТ «Державний експортно-імпортний банк України (Укрексімбанк)», зарплатний рахунок одержувача НОМЕР_1 .

На даний час на вказаний рахунок скаржника ОСОБА_1 накладено арешт згідно до постанови державного виконавця у ВП № 67236254, у зв`язку з чим скаржник позбавлений всіх засобів для існування, оскільки заробітна плата є єдиним джерелом доходу скаржника.

22 травня 2023 року скаржник ОСОБА_1 звернувся із заявою до начальника Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області, в якій просив зняти арешт з коштів, накладений у виконавчому провадженні № 67236254 постановою державного виконавця про арешт коштів боржника, які знаходяться на зарплатному рахунку ОСОБА_1 в АТ «Державний експортно-імпортний банк України Укрексімбанк» НОМЕР_1 .

Результат розгляду вказаної заяви скаржнику невідомий. Скаржник ОСОБА_1 вважає, що накладення арешту на зарплатний картковий рахунок є протиправним, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, адвокат Кучер Ю.В. просила поновити ОСОБА_1 строк для подання скарги на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 67236254. Визнати неправомірною постанову державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні № 67236254, якою накладено арешт на кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у філії АТ «Держаний експортноімпортний банк України (УКРЕКСІМБАНК)» у м. Черкасах на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в частині надходження заробітної плати. Зобов`язати головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, накладений постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 67236254, з коштів, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у філії АТ «Держаний експортно-імпортний банк України (УКРЕКСІМБАНК)» у м. Черкасах в частині надходження заробітної плати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду з даною скаргою.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Кучер Ю.В. оскаржила ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

Зміст апеляційної скарги аналогічний обставинам, викладеним у скарзі на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника.

Крім того, ОСОБА_3 в обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду України, які викладені у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15, є помилковим, оскільки зазначений висновок зроблено у справі за позовом спадкоємця померлої до банку про отримання коштів, що знаходяться на рахунку спадкодавця поза процедурою спадкування, як коштів, що є соціальною виплатою, що виплачена спадкодавцеві за життя.

Щодо посилання судом першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16, то скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) відступила від вказаного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 756/1927/16.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 199/7977/16-ц.

Адвокат Кучер Ю.В. вказує, що суд першої інстанції не врахував, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України), зокрема, шляхом встановлення законом граничних розмірів відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника залежно від видів стягнення (ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»). Тому, звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад такі розміри заборонено законом, а якщо він накладений, то підлягає зняттю та відповідне зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі, на підставі повідомлення боржника.

Адвокат скаржника вважає, що з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні скарги, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 адвокат Кучер Ю.В. просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити, а судові витрати покласти на Черкаський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

08 серпня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від державного виконавця Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Капшитара Володимира Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву вказується, що на виконанні у Черкаському відділі ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження № 67284346 до складу якого входять провадження:

1) № 53370738 від 09.02.2017 року з примусового виконання виконавчого листа №694/1319/16-ц від 27.10.2016 року Звенигородського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.09.2016 року і до повноліття дитини. Згідно довідки розрахунку заборгованість складає 21103,96 грн.;

2) № 67236254 від 26.10.2021 року з примусового виконання виконавчого листа №694/1530/21 від 12.10.2021 року Звенигородського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30.08.2021 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Згідно довідки розрахунку заборгованість станом 19.06.2023 року складає 58014,00 грн.

18.11.2019 року з метою реального та своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника № 53370738 та направлена до відповідних банківських установ на виконання.

23.09.2022 року з метою реального та своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника № 67236254 та направлена до відповідних банківських установ на виконання.

Оскільки, у боржника відсутні жодні підтверджуючі документи для зняття арешту з коштів, то у Черкаського відділу ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відсутні підстави для задоволення вимог, які зазначені у заяві боржника.

Станом на 20.06.2023 року зведене виконавче провадження № 6728434 боржником не виконано.

Враховуючи наведене у відзиві, державний виконавець Капшитар В.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду від стягувача ОСОБА_2 не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча повідомлялись належним чином про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

Разом з відзивом на апеляційну скаргу Черкаський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)просив розгляд справи провести без участі їх представника.

16 серпня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвокат Кучер Ю.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Суд першої інстанції, поновлюючи ОСОБА_1 процесуальний строк для звернення до суду зі скаргою, визнав причини його пропуску поважними.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем правомірно винесено постанови про арешт коштів боржника, оскільки, накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав рішення суду, державний виконавець в постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що боржник ОСОБА_1 не довів, що надавав державному виконавцю достатніх документів на підтвердження того, що його рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання, а також, що така інформація надходила до державного виконавця від АТ «Державний експертно-імпортний банк України», в якому відкрито відповідний рахунок

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення процесуального строку для звернення до суду зі скаргою, однак в частині відмови у задоволенні скарги колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12.10.2021 року позов ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 серпня 2021 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23-х річного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. 00 коп. судового збору.

На підставі вказаного рішення Звенигородським районним судом Черкаської області у справі № 694/1530/21 видано виконавчий лист, згідно якого Черкаським відділом державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження.

В ході виконавчого провадження 23.09.2022 року з метою реального та своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника № 67236254.

Із даних довідки, виданої ТОВ «Національна горілчана компанія» від 16.05.2023 року № 924 вбачається, що ОСОБА_1 працює водієм навантажувача складу готової продукції складського господарства управління виробництвом ТОВ «Національна горілчана компанія»

Згідно довідки АТ «Державний експортно-імпортний Банк України» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу «Зарахування коштів».

ОСОБА_1 звертався у Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з рахунку, який відкритий в АТ «Державний експортно-імпортний Банк України» для отримання заробітної плати, але відповіді на подану заяву він не отримав.

Колегія суддів апеляційного суду вказує, що спірні правовідносини у даній справі склались з приводу незгоди скаржника з постановою державного виконавця про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на рахунок, на який здійснюється нарахування його заробітної плати.

Так, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійноділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати, передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Питання організації, порядку та умов виконання судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, зокрема, звернення стягнення на кошти боржника на рахунках в банках, передбачені як Закону України «Про виконавче провадження», так і Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція).

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Якщо у заяві про відкриття виконавчого провадження не зазначено майно боржника та/або його кошти на рахунках у банківських установах, то відповідно до статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII Інструкції, розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на майно боржника, його арешті або вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частини третя та четверта статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі, на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах (абзац перший частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Крім того, частина восьма розділу VIII Інструкції визначає, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові про накладення арешту зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

При цьому, частини перша та друга статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках, визначених Законами зазначеними у частині другій цієї статті та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Законом України «Про виконавче провадження» також визначено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (частина восьма статті 48).

У пункті 10 Розділу VIII Інструкції вказується також, що саме після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

При цьому пунктами 3, 14, 21 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі, конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Отже, зі змісту вищевказаних норм права слідує, що арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі, грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема, щодо коштів на банківських рахунках відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції.

Аналіз вище зазначених норм дає підстави для висновку, що державний та/або приватний виконавець перед накладанням арешту повинен з`ясувати суму та статус грошей, що знаходяться на рахунку боржника, і у постанові про накладання арешту серед інших відомостей вказати про суму коштів, на яку накладається арешт, або зазначити, що арешт поширюється на кошти на усіх рахунках, у тому числі, що будуть відкрити після накладення арешту. Накладання арешту на суми, що перевищують суми, визначені виконавчим документом, та перевищують суми витрат виконавчого провадження, що підлягають стягненню, є незаконним.

При цьому, законом забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом (абзац другий частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом.

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови).

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плату, як особливий об`єкт, на який може бути звернено стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Закону України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції, відповідно до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.

Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.

Відрахування, зокрема, із заробітної плати, насамперед здійснюють підприємства установи та організації тощо, які й здійснюють нарахування цих виплат і відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі, у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Із наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь-яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами або понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому, на кошти, що знаходяться на рахунках, та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження`на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту, на які заборонено законом. При цьом, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови), а також підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) викладено висновки про те, що, передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку із забороною встановленою законом.

Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.

У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Такі правові висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20.

Відповідно до частини другої статті 451 Цивільного процесуального Кодексу України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як було зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що в ході виконавчого провадження № .09.2022 року з метою реального та своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем винесена постанова про арешт коштів боржника.

Із даних довідки, виданої ТОВ «Національна горілчана компанія» від 16.05.2023 року № 924 вбачається, що ОСОБА_1 працює водієм навантажувача складу готової продукції складського господарства управління виробництвом ТОВ «Національна горілчана компанія»

Згідно довідки АТ «Державний експортно-імпортний Банк України» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито зарплатний рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу «Зарахування коштів».

ОСОБА_1 звертався у Черкаський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з рахунку, який відкритий в АТ «Державний експортно-імпортний Банк України» для отримання заробітної плати, однак відповіді на подану заяву він не отримав.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що Черкаський відділ ДВС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), отримавши від боржника ОСОБА_1 повідомлення про те, що він як водій навантажувача отримує заробітну плату на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Державний експортно-імпортний Банк України», на який накладено арешт при здійсненні виконавчого провадження № 67236254, був зобов`язаний зняти арешт із вказаного рахунку. Проте не вчинив таких дій, чим порушив вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника та безпідставно відмовив у задоволенні вимог скаржника щодо арешту коштів, накладених постановою державного виконавця.

Вказане узгоджується з правовими висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 року у справі № 756/8815/20.

Із врахуванням вище викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні скарги на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника не відповідає вимогам процесуального закону, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, а тому ухвалу суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а скаргу на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника слід задовольнити.

Отже, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Ю.В. в частині відмови у задоволенні скарги на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги, а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Стосовно поновлення ОСОБА_1 процесуального строку на звернення до суду з даною скаргою, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання причини його пропуску поважними.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням вимог процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а отже, ухвалу суду першої інстанції слід змінити, скасувавши її в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , а скаргу на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника - задовольнити.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 450 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кучер Юлії Вікторівни задовольнити частково.

Ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника.

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про арешт коштів боржника задовольнити.

Визнати неправомірною постанову державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №67236254, якою накладено арешт на кошти, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у філії АТ «Держаний експортноімпортний банк України (УКРЕКСІМБАНК)» у м. Черкасах на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в частині надходження заробітної плати.

Зобов`язати головного державного виконавця Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, накладений постановою про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 67236254, з коштів, які знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у філії АТ «Держаний експортно-імпортний банк України (УКРЕКСІМБАНК)» у м. Черкасах в частині надходження заробітної плати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

В решті ухвалу Звенигородського районного суду Черкаської області від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Черкаського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 542,17 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 21.08.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко