Постанова

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9620/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06 квітня 2023 року

в складі судді Цуранова А. Ю.

у цивільній справі №357//10797/22 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Національного медичного університету імені О. О. Богомольця,

третя особа - ректор Національного медичного університету імені О. О. Богомольця - ОСОБА_2 ,

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його з порушенням трудового законодавства 25.03.2022 звільнено з посади доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти Національного медичного університету імені О. О. Богомольця з підстав, передбачених ст. 40 КЗпП України, звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Національного медичного університету імені О. О. Богомольця (далі - НМУ ім. О. О. Богомольця, Університет), в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ректора НМУ ім. О. О. Богомольця від 25.03.2022 №518/л про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_3 звільнено з посади, поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 524 444,70 грн, лікувальну доплату в сумі 6 903,04 грн та компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість застосування положень ст. 43 КЗпП України на період дії воєнного стану.

Суд також дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом та не надано доказів поважності пропуску строку у зв'язку з карантинними обмеженнями, оскільки не врахував, що позивача з наказом про звільнення від 25.03.2022 ніхто не ознайомлював та даний наказ йому вручений не був, а на момент подання даного позову до суду відповідач в повній мірі не розрахувався, здійснивши останні виплати по заробітній платі 09.03.2023.

Вказував, що є хибною позиція суду про те, що кафедра акушерства та гінекології була ліквідована та створена нова кафедра, оскільки з наявних у справі документів вбачається, що не відбулося будь-якого скорочення, як і самої реорганізації підприємства, а відбулася лише зміна назви кафедри, так як приєднали неонатологію.

На думку скаржника, зміна назви кафедри не є підтвердженням ліквідації, а свідчить лише про те, що до існуючої кафедри приєднується ще один структурний підрозділ. Кафедра акушерства та гінекології під час реорганізації шляхом приєднання не є новоутвореним підрозділом, а стає реорганізованим підрозділом. А тому після реорганізації кафедри він з 01.09.2021 є доцентом на реорганізованій кафедрі акушерства, гінекології та неонатології.

Зазначав, що конкурс на заміщення вакантних посад було проголошено лише на реорганізованій кафедрі акушерства, гінекології та неонатології, на участь в якому він не подавав документи, так як в нього ще діяв контракт до 08.06.2023. Додав, що також він не подавав документи на конкурс, оскільки керувався Положенням про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ ім. О. О. Богомольця, який затверджено наказом ректора від 30.12.2015 №947, і згідно якого йому не потрібно було проходити конкурс в разі реорганізації кафедри.

Суд не врахував, що конкурс на заміщення вакантної посади проводився відповідно до Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників в Університеті, що було ухвалено Вченою радою №183 від 26.02.2019, але не введено в дію ректором. Зауважив, що матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок прийняття нового Положення від 26.02.2019 втратило свою чинність Положення від 30.12.2015 щодо здійснення конкурсного відбору.

Також посилався на те, що відповідач не мав права керуватися положенням від 26.02.2019, так як останнє не відповідає вимогам п. п. 6 п. 16 Закону України "Про вищу освіту", яким визначено, що рішення вченої ради закладу вищої освіти вводяться в дію рішенням керівника закладу вищої освіти - ректором.

Зазначив, що конкурс не відбувся, оскільки не було подано жодної заяви та після цього не було оголошено повторний конкурс, але, на думку позивача, конкурс не відбувся з тих підстав, що оголошена на конкурсі посада не була вакантна, а зайнята доцентом ОСОБА_1 та до цього ж оплачена заробітною платою.

Судом не взято до уваги, що позивача не було ознайомлено з наказом від 23.09.2021, яким його посаду виведено зі штату кафедри акушерства та гінекології, як і не взято до уваги тієї обставини, що наказ про скорочення посади був винесений 23.12.2021, тоді як посаду виведено поза штат 23.09.2021. А відтак вважав, що виведення посади доцента із штату кафедри акушерства та гінекології, яка вже не існує з 01.09.2021, неможливо.

Суд неналежно дослідив та надав невірну правову оцінку тим обставинам, що ОСОБА_1 продовжив свою співпрацю на новій кафедрі акушерства, гінекології та неонатології, оскільки його ніхто не повідомляв про те, що його посада підлягає скороченню.

Крім того, в обґрунтування скарги позивач зазначив, що відповідно до наказу №56-в від 06.01.2023 він з 10.01.2022 по 06.03.2022 перебував у відпустці, після виходу з якої приступив до виконання своїх посадових обов'язків і пропрацював на реоргіназованій кафедрі на займаній посаді доцентом до 25.03.2022 (14 днів), але за цей період йому не була виплачена заробітна плата. В цей період відповідач із його заробітної плати здійснив відрахування, але такі дії роботодавця не були правомірними в силу п. 4 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про відпустки". Дану обставину відповідач визнав та здійснив донарахування вже під час розгляду справи в суді.

Також, як на підставу скасування рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив обставини, щодо завдання йому моральної шкоди внаслідок звільнення, на які посилався у позовній заяві.

За наведених обставин просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач, заперечуючи проти апеляційної скарги, подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Позивач та його представники: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - Олєйнікова Т. В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є кандидатом медичних наук, має вчене звання доцента кафедри акушерства та гінекології, вищу освіту за підтвердженою кваліфікаційною категорією зі спеціальності «Акушерство і гінекологія» та неодноразово нагороджений подяками за працю.

З 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 0,75 ставки асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом, що підтверджується наказом №611-к від 15.04.2016.

З 09 червня 2016 року ОСОБА_1 затверджено на посаді доцента цієї ж кафедри, як обраного за конкурсом терміном на 3 роки за строковим трудовим договором, що вбачається з наказу №1342-л від 09.09.2016.

Наказом №1916-л від 16.11.2016 ОСОБА_1 переведено на 0,5 ставки асистента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти.

Згідно наказу №1556-тр від 22.09.2017, з 22.09.2017 ОСОБА_1 переведено на повну ставку асистента кафедри акушерства і гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти, як обраного за конкурсом.

З 02 лютого 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти до заміщення цієї посади за конкурсом у поточному навчальному році, що підтверджується витягом з наказу №196-л від 02.02.2018.

08 червня 2018 року між Національним медичним університетом імені О. О. Богомольця (роботодавець) та ОСОБА_1 (працівник) було укладено трудовий договір, за умовами якого працівник призначається на посаду доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 08.06.2018 по 08.06.2023 терміном на п`ять років, за строковим трудовим договором, в зв'язку з обранням за конкурсом.

Згідно витягу з протоколу №1 засідання Вченої ради Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 30.08.2021, відповідно до вимог законодавства України в сфері освіти, нормативно-правової бази, зокрема системи забезпечення якості вищої освіти, що затверджується НАЗЯВО, та міжнародних стандартів і рекомендацій щодо забезпечення якості вищої освіти, необхідністю стандартизації та оновлення, оптимізації викладання навчальних дисциплін, з урахуванням Закону України «Про вищу освіту», вимог професійного стандарту лікаря, Міжнародних нормативних документів та стандартів, зокрема Європейської директиви 2005/36/ЕС щодо визнання професійних кваліфікацій, Трилогії глобальних стандартів якості всесвітньої федерації медичної освіти, що регулюють професійну діяльність та підготовку лікарів, наказу МНУ №8 від 11.01.2021 «Про підготовку до акредитації освітніх програм» та, враховуючи той факт, що новостворена кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО передбачає викладання на післядипломному рівні дисципліни «неонатологія» та потребує високої кваліфікації науково-педагогічних працівників з даного напрямку, прийнято рішення про заміщення вакантних посад НПП кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО провести на конкурсній основі.

Відповідно до вказаного рішення Вченої ради та згідно з наказом НМУ імені О. О. Богомольця №592 від 31.08.2021, наказано провести реорганізацію кафедр Університету з 01.09.2021, зокрема по Інституту післядипломної освіти: кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти реорганізувати в кафедру акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти.

16 вересня 2021 року наказом НМУ імені О. О. Богомольця №1741-л від 16.09.2021 оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників.

18 вересня 2021 року в газеті «Урядовий кур`єр» №181 опубліковано вказане оголошення про проведення конкурсу на заміщення вакантних посад, зокрема на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти на такі вакантні посади: завідувач кафедри - 1 ставка, доцент - 2 ставки, асистент кафедри - 2,5 ставки, тобто загальна кількість ставок новоствореної кафедри становить 5,5; строк подання документів на конкурс вказано 18.10.2021.

Аналогічне оголошення 18.09.2021 опубліковане в мережі Інтернет на сайті Університету.

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що кафедру акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.09.2021 реорганізовано в кафедру акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти, а посада доцента, яку займає ОСОБА_1 , виводиться зі штату кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 01.11.2021. Для подальшого працевлаштування запропоновано ОСОБА_1 до 18.10.2021 включно надати необхідні документи для участі у конкурсі на заміщення вакантних посад по новій кафедрі. Запропоновано інші схожі за фахом вакансії: акушерства і гінекології №1, акушерства і гінекології №2, акушерства і гінекології №3, для заміщення вакантної посади доцента. Про прийняте рішення ОСОБА_1 просили повідомити та подати відповідну заяву (том 1, а. с. 42).

В матеріалах справи містяться заяви співробітників Університету про участь у конкурсі на заміщення вакантних посад та продовження трудових відносин, в тому числі ОСОБА_7 .

Відповідно до наказів НМУ імені О. О. Богомольця №2107-л, 2108-л від 27.10.2021, затверджено рішення Вченої ради Інституту післядипломної освіти про обрання за конкурсом на посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ОСОБА_7 та продовжено з останньою трудові відносини з 27.10.2021 до 27.10.2026.

В матеріалах справи міститься копія посадової інструкції доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця, затвердженої ректором Університету 29.10.2021, з п. 1.3 якої вбачається про вибірність посади. При цьому, пп. 2.11-2.13 передбачені завдання щодо надання високоякісної неонатологічної допомоги відповідним категоріям пацієнтів, зокрема новонародженим з проведенням діагностичних та лікувально-профілактичних заходів та лікування новонароджених з різними патологічними станами. Розділом V передбачено, що доцент цієї кафедри повинен знати клінічні протоколи, затверджені Міністерством охорони здоров`я України за спеціальністю, зокрема «Неонатологія», а також нормативно правові акти та матеріали з питань патологічної фізіології новонароджених і дітей раннього віку.

26.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ректора Університету із заявою про вжиття всіх заходів щодо припинення відносно нього злочинних дій співробітників з примушування його до звільнення, на що отримав відповідь про відсутність доказів на підтвердження таких фактів.

Згідно з техніко-економічним обґрунтуванням проректора з економічних питань НМУ імені О. О. Богомольця №2625 від 13.12.2021, утримання штатної одиниці доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця є недоцільним, у зв`язку з тим, що: 1) вказана кафедра реорганізована і має назву «Кафедра акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця», згідно з наказом №592 від 31.08.2021; 2) педагогічне навантаження, розподіл обов`язків працівників та формування бюджету відбувається на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології Інституту післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця; 3) згідно штатних нормативів, закріплених МОН України для існування кафедри мінімальна кількість штатних одиниць становить 4,0, отже дана одиниця штату підлягає скороченню.

На підставі вказаного обґрунтування рішення Вченої ради Університету №1 від 30.08.2021 та наказу НМУ імені О.О. Богомольця №592 від 31.08.2021, ректором Університету 23.12.2021 наказано:

1) начальнику планово-фінансового відділу внести зміни до штатного розпису Університету шляхом виведення (скорочення) посади доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця з 25.03.2022;

2) заступнику ректора з кадрових питань письмово повідомити профспілкову організацію НМУ імені О. О. Богомольця про скорочення цієї посади за три місяці до дати такого скорочення, не пізніше 25.12.2021;

3) заступнику ректора з кадрових питань попередити працівника, який перебуває на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О.О. Богомольця про скорочення даної посади та запропонувати йому всі наявні вакансії, які підходять за кваліфікаційними вимогами, у строки передбачені чинним законодавством, але не пізніше 25.01.2022;

4) у випадку отримання відмови працівника від запропонованих йому посад, отримати згоду профспілкової організації на звільнення працівника.

23 грудня 2021 року ОСОБА_1 вручено попередження про скорочення його посади та запропоновано до 25.03.2022 зайняти вакантну посаду доцента кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти. Також повідомлено, що до 25.01.2022 ОСОБА_1 буде надано додатковий перелік вакантних посад Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, які відповідають його професійному фаху.

24 грудня 2021 року Національний медичний університет імені О. О. Богомольця направив голові профкому вказаного навчального закладу лист №120/21-2986, в якому повідомлено про скорочення посади доцента кафедри акушерства, гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти з 25.03.2022, який зареєстрований в журналі реєстрації вхідної документації по профкому співробітників НМУ імені О. О. Богомольця №3 за вх. №60 від 24.12.2021.

18 січня 2022 року ОСОБА_1 вручено нагадування про скорочення посади з 25.03.2022 та додатково запропоновано вакантні посади на кафедрі медичної біохімії та молекулярної біології - 2 ст., внутрішньої медицини № 2 - 0,5 ст., загальної хірургії №1 - 125 ст., ортопедичної стоматології - 2,25 ст., мовної підготовки - 1 ст., хірургічної стоматології та щелепно-лицевої хірургії - 1 ст.

Станом на момент прийняття Університетом рішення про реорганізацію кафедр в Університеті діяло Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О. О. Богомольця, затверджене наказом ректора №183 від 26.02.2019, яке визначало порядок та умови заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників у відповідача.

Відповідно до п. 2.5 вказаного Положення поділ, злиття (об`єднання) підрозділів, а також зміна назв кафедр не є підставою для оголошення конкурсу та проведення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників, крім керівника (керівників) новоствореного (-их) підрозділів. Конкурс на заміщення науково-педагогічних працівників обов`язково проводиться у випадку, якщо такий поділ, злиття (об`єднання) підрозділів тягнуть за собою зміну штатної чисельності, зміну чи доповнення профілювання, спеціалізації та напрямків діяльності кафедри. Конкурс на заміщення посади проводиться в порядку, затвердженому цим Положенням.

30 вересня 2021 року наказом ректора Університету №685 затверджено Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О. О. Богомольця, що містить аналогічний до попереднього положення пункт 2.5.

25 березня 2022 року ОСОБА_1 звільнено з посади доцента закладу вищої освіти кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти (повна ставка) у зв`язку зі скороченням чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказано відрахувати із заробітної плати ОСОБА_1 грошову компенсацію за використані дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу, а саме: Таб. №65847.201 - 56 календарних днів щорічної основної відпустки, що оформлено наказом №518/л від 25.03.2022.

Підставою звільнення вказано наказ НМУ імені О. О. Богомольця №954 від 23.12.2021 «Про внесення змін до штатного розпису Університету».

ОСОБА_1 під підпис ознайомлено з вказаним наказом 16.08.2022, однак він не погодився з ним, зазначивши: «Звільнення з неіснуючої кафедри це безглуздя. Я, ОСОБА_1 , є доцентом кафедри акушерства, гінекології та неонатології. Заробітну плату та вихідну допомогу не виплачено. Довідку відмовляються надати».

Судом також встановлено, що згідно з копією штатного розпису Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 2021 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 04.06.2021, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включала 8,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), доцент (2), асистент (2,5+0,5), старший лаборант (2,25), лаборант (0,5) (а.с.261 т. 1).

Відповідно до копії штатного розпису Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 2021 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 21.12.2021, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включає 1 штатну посаду доцента; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (1,25), доцент (2), асистент (3), старший лаборант (2,5).

Згідно з копією штатного розпису Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 2022 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 04.03.2022, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти включає 1 штатну посаду доцента; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,75 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (1,25), доцент (2), асистент (3), старший лаборант (2,5).

Відповідно до копії штатного розпису Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 2022 рік, затвердженого заступником Міністра МОЗ України 02.10.2022, кафедра акушерства та гінекології післядипломної освіти відсутня; кафедра акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти включає 9,5 штатних посад, в тому числі: завідувач кафедри (1), професор закладу вищої освіти (0,50+1,75), доцент (1), асистент (0,75+1), старший лаборант (2,5).

В матеріалах справи міститься копія колективного договору Національного медичного університету імені О. О. Богомольця на 2019-2021 роки, схваленого Конференцією трудового колективу 20.02.2019, зі змінами та доповненнями, схваленими Конференцією трудового колективу 22.04.2021.

ОСОБА_1 був членом профспілкового бюро Інституту післядипломної освіти, що підтверджується витягом з протоколу №5 від 29.01.2020.

03 грудня 2021 року профгрупа кафедри акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти ІПО на профспілкових зборах обрала профоргом власного профспілкового представника, у зв`язку з чим 03.01.2022 ОСОБА_1 виведено зі складу профбюро ІПО, що підтверджується витягом з протоколу №6 від 03.12.2021 та протоколом від 13.01.2022.

07.10.2021 наказом Університету №706 введено в дію Положення про організацію лікувально-діагностичної роботи в НТУ імені О. О. Богомольця з дати підписання даного наказу, відповідно до п. 3.3 якого планування лікувальної роботи кафедри здійснюється на початку навчального року завідуючим клінічної кафедри, індивідуальний план викладача обов`язково має містити затверджену завідувачем кафедри інформацію щодо видів та обсягу лікувально-діагностичної роботи, що планується.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами трудового законодавства, а саме положеннями ч. 1 ст. 21, 23, 36 КЗпП України.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах викладав правову позицію, щодо застосування вищенаведених положень трудового законодавства. Зокрема, в постанові від 12 вересня 2018 року у справі №753/16193/16-ц Верховний Суд зазначив: "Свою волю на укладення строкового трудового договору працівник виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час працівник виразив волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов'язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України".

Крім того, в постанові від 30 березня 2020 року у справі №554/7844/18 Верховний Суд при застосуванні положення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України в аналогічних правовідносинах зазначив: "При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події. У справі, яку переглядав касаційний суд, строк дії трудового договору, укладеного між сторонами обмежувався чітко визначеною подією - датою заміщення посади за результатами проведеного конкурсного відбору. Трудові відносини між сторонами тривали до певної події у часі, яка мала неминуче настати - проведення конкурсу на заміщення посади. У зв'язку з цим звільнення є законним".

Встановивши, що роботодавець, звільнив позивача у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, який настав із заміщенням посади за результатами проведеного конкурсного відбору, діяв у межах та у відповідності до норм чинного трудового законодавства, а позивачем не доведено порушення відповідачем вимог законодавства під час його звільнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі.

Доводи скаржника, що він автоматично продовжив роботу на новій кафедрі колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 під підпис був обізнаний про реорганізацію кафедри акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця та у зв'язку з цим скорочення його посади на цій кафедрі, а також під підпис був обізнаний про проведення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця.

Як вже вказувалося вище, 18 вересня 2021 року було опубліковано оголошення в газеті "Урядовий кур`єр" про проведення конкурсу.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 подавався на конкурс на заміщення вакантних посад на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця.

Більше того, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначив про те, що він не подавав документи для участі в конкурсі на заміщення вакантних посад на новій кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця, оскільки в нього ще діяв контракт до 08.06.2023 та відповідно до Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ ім. О. О. Богомольця, який затверджено наказом ректора від 30.12.2015 №947, йому не потрібно було проходити конкурс в разі реорганізації кафедри.

Водночас такі твердження позивача є необґрунтованими, оскільки на період реорганізації старої кафедри та проведення конкурсу на заміщення вакантних посад на новій кафедрі діяло інше Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ ім. О. О. Богомольця, яке затверджено наказом ректора Університету №183 від 26.02.2019, відмінне від того, на яке посилається позивач.

Доводи скаржника про те, що старе Положення про порядок проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників у НМУ імені О. О. Богомольця в редакції від 30.12.2015 №947, досі є діючим, адже відсутнє рішення про те, що таке положення втратило свою силу, не заслуговують на увагу судової колегії, з огляду на дію закону (акту) в часі, як конституційного принципу.

До того ж, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше (речення перше-третє абзацу п`ятого пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) від 3 жовтня 1997року №4-зп/1997).

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги, щодо дії положення та проведення конкурсу, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Повертаючись до обставин щодо не подання позивачем заяви на заміщення вакантної посади на новій кафедрі слід зазначити, що в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наголошував на тому, що змінилися лише назва кафедри, у зв'язку з чим він автоматично займає таку ж посаду на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 продовжив свою роботу на кафедрі акушерства, гінекології та неонатології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ ім. О. О. Богомольця та його не було повідомлено про те, що його посада підлягає скороченню.

Доводи скаржника, щодо порушення процедури звільнення, а саме відсутності згоди профспілки на звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції в мотивувальний частині рішення, що в даних воєнних умовах згода профспілки не повинна була бути запитана, з огляду на дію статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Даною нормою закріплено, що у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Матеріалами справи, а саме листом первинної профспілкової організації співробітників НМУ імені О. О. Богомольця від 14.02.2023 підтверджується, що ОСОБА_1 на момент звільнення не був обраний до вибраних профспілкових органів.

Крім того, з відповіді первинної профспілкової організації співробітників НМУ імені О. О. Богомольця від 22.03.2023 вбачається, що 13.01.2022 ОСОБА_1 було виведено зі складу профбюро Інституту післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця, а також те, що профбюро - не визначено як виборний орган профспілкової організації.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що НМУ імені О. О. Богомольця повідомляв первинну профспілкову організацію співробітників НМУ імені О. О. Богомольця про скорочення посади та чисельності працівників на кафедрі акушерства та гінекології.

Щодо доводів скаржника про те, що займану ним посаду виведено поза штат 23.09.2021, а наказ про скорочення посади видано 23.12.2021 слід зазначити, що позивач плутається в даних обставинах, адже його посада поза штат виведена після його звільнення, що було доведено штатними розписами по Університету, наявними в матеріалах справи.

У листі від 23.09.2021 зазначається, що посада доцента, яку займає позивач, виводиться із штату кафедри Акушерства та гінекології післядипломної освіти Інституту післядипломної освіти НМУ імені О. О. Богомольця. Однак, це не означає, що посада вивелася датою зазначеною у листі, оскільки роботодавець (Університет) повідомив працівника про майбутнє виведення його посади зі штату.

Поруч з цим, з матеріалів справи, вбачається, що НМУ імені О. О. Богомольця неодноразово попереджав позивача про виведення його посади із штату Університету, пропонував пройти конкурс або зайняти інші посади по Університету, які б підходили йому за кваліфікацією, однак на жоден варіант позивач не погодився, ініціативи на переведення не виявляв.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що процедура звільнення позивача з посади відбулася у відповідності до вимог діючого законодавства.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення позивача з роботи із дотримання трудового законодавства, колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення інших похідних позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про те, що з 10.01.2022 по 06.03.2022 він перебував у відпустці, після виходу з якої приступив до виконання своїх посадових обов'язків і пропрацював на реоргіназованій кафедрі на займаній посаді доцентом до 25.03.2022 (14 днів), але за цей період йому не була виплачена заробітна плата. В цей період відповідач із його заробітної плати здійснив відрахування, що суперечить п. 4 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про відпустки".

Колегія суддів вважає, що такі аргументи позивача не спростовують висновку суду першої інстанції про правомірність звільнення позивача з роботи. Більш того, позивач в апеляційній скарзі вказав, що дану обставину відповідач визнав та здійснив донарахування ще під час розгляду справи в суді першої інстанції. А сам факт доплати відповідачем позивачу заробітної плати вже після звільнення не свідчить про незаконність такого звільнення.

Доводи скаржника, щодо помилковості висновку суду про пропуск позивачем строку на звернення до суду з даним позовом колегія суддів не приймає до уваги та не перевіряє такі доводи, оскільки суд першої інстанції, надаючи оцінку обставинам щодо строку подання позову, відмовив в задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Інші доводи апеляційної скарги фактично є доводами позовної заяви.

З цього приводу колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволені позову, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська