ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 688/2822/22

Провадження № 22-ц/4820/1276/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: представника позивача, відповідача ОСОБА_1 , його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 688/2822/22 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Першої Шепетівської нотаріальної контори на рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2023 року в складі судді Березюка Н.П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Першої Шепетівської нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року звертаючись до суду з позовом позивач просив: встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 та внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2022 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Першою Шепетівською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, зазначивши, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 є: на частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 є її син, ОСОБА_2 ; на іншу частину вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, є її чоловік ОСОБА_1 .

На підтримання заявлених позовних вимог ОСОБА_2 посилався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала в належному їй будинку за адресою АДРЕСА_1 . У вказаному будинку вона проживала однією сім`єю з ним та його вітчимом ОСОБА_1 , а згодом з його дружиною ОСОБА_4 . При цьому він за вказаною адресою не був зареєстрований, оскільки по домовленості з матір`ю з 2015 року зареєстрував місце проживання за іншою адресою, АДРЕСА_2 , з метою отримання нею субсидії на оплату комунальних послуг. Всі фактично постійно проживали однією сім`єю у вказаному будинку, вели спільне господарство, мали спільний побут та витрати для налаштування спільного побуту, дбали та турбувались один про одного, спільно проводили свята.

Позивач вказував, що після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , оскільки він постійно проживав зі своєю матір`ю, тому не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини так як вважав, що прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України. Також зазначав, що між ним та відчимом ОСОБА_1 була домовленість про подальше оформлення спадщини, однак відповідач без його відома звернувся до нотаріальної контори та отримав Свідоцтво про право власності за законом на все спадкове майно. При цьому, відповідач не повідомив нотаріуса про наявність інших осіб, які мали бути закликані до спадкування, зокрема про нього. Про факт видачі відповідачу Свідоцтва про право на спадщину за законом він дізнався після звернення до нотаріальної контори після того, як ОСОБА_1 став вимагати, щоб він з дружиною покинув будинок. Також позивач вказував, що нотаріус йому відмовив у видачі Свідоцтва про право на спадщину, з підстав пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач посилався, що він фактично прийняв спадщину, оскільки з народження до моменту смерті матері постійно проживав разом з нею, тому має право на частину спадкового майна, а видача Свідоцтва про право на спадщину в цілому відповідачу порушує його права як спадкоємця, тому просив задовольнити заявлені позовні вимоги.

Рішенням Шепетівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2023 року позов задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , внесено зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2022 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Першою Шепетівською державною нотаріальною конторою на спадкове майно, вказавши, що спадкоємцями майна ОСОБА_3 є: на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є її син; на частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , є її чоловік ОСОБА_1 , стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 21984 грн 80 коп, які складаються з судового збору в розмірі 1 984 грн 80 коп та витрат, пов`язаних з правничою допомогою в розмірі 20000 грн.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на таке рішення суду першої інстанції, посилається на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Апелянт зазначає, що з ОСОБА_3 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1986 року та проживали лише удвох в будинку. Апелянт вказує, що позивачем в ході розгляду справи не було доведено факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент її смерті, тому він не може вважатися таким що прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України. Так, суд в основу судового рішення, поклав, надані позивачем докази та покази допитаних свідків. Однак, як вказано в довідці № 34 від 20 вересня 2022 року, наданою головою квартального комітету № 17 Шепетівської міської ради, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою ніколи не проживав, у довідці № 91 від 22 вересня 2022 року зазначено, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з народження та на момент видачі довідки, але вказані довідки ніяким чином не підтверджують факт проживання ОСОБА_2 із померлою матір`ю на дату її смерті. Крім того, інформація вказана в цих довідках була спростована показами свідків, які допутувалися в суді першої інстанції, зокрема свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , пояснили що позивач проживав в будинку матері періодами, коли приїзджав із заробітків і чекав на оформлення документів щоб знову виїхати до Польщі на роботу. Крім того, позивач завжди жив своїм життям, двічі був одружений, у 2011-2012 роках фактично проживав з дружиною. Апелянт вказує, що ні з позивачем, ні з його дружинами фактично однією сім`єю не проживали, хоча постійно фінансово допомагали. За декілька місяців до смерті матері позивач в чергове поїхав на заробітки до Республіки Польща, де перебував більше року, тому ні на похорон матері, ні після цього протягом року до України не повертався, участі у похованні матері не приймав. Надані позивачем письмові докази, а саме квитанції про сплачу комунальних послуг не можуть достовірно вказувати на факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки такі сплати мали нерегульний характер та датовані через рік після смерті спадкодавця. ОСОБА_1 зазначає, що він у визначений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та 15 серпня 2022 року йому видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого він успадкував будинок за адресою: АДРЕСА_1 , обидва сини знали про існування спадкового майна, однак ніхто з них до нотаріуса не з заявами про прийняття спадщини не зверталися.

Перша Шепетівська нотаріальна контора також не погодилася з рішенням Шепетівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилається, що позивач не вичнив жодних дій, які б свідчили про його бажання прийняти спадщину, адже перешкод для подачі заяви у встановлений законом строк у нього не було, але він не скористався правом на прийняття спадщини, тому правові підстави для встановлення факту постійного проживання відсутні. Крім того, у позивача була відсутня відмітка в паспорті про реєстрацію місця його проживання у будинку матері, адже він був зареєстрований за іншою адресою АДРЕСА_2 . Також було підтверджено, факт постійних поїздок за кордон ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України, крім того вказана інформація підтверджує, що позивача на момент смерті матері в України не було, тому він не міг постійно проживати з матір`ю, в тому числі і на день її смерті. Так, 04 лютого 2021 року ОСОБА_2 повернувся до України та знову виїхав з України 08 травня 2021 року, а шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини закінчився 30 травня 2021 року, таким чином, позивач міг подати заяву при прийняття спадщини у визначений законом строк, однак жодних дій для прийняття спадщини не вчинив.

Обидва апелянти, з огляду на доводи викладені в апеляційних скаргах просили скасувати рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, пояснення учасників справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом правильно встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ) померла.

На день смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: буд. АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке за життя належало померлій на праві власності, а саме житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є: позивач - її син ОСОБА_2 , чоловік ОСОБА_1 та син ОСОБА_8

24 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шепетівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_3 , на підставі якої нотаріусом заведена спадкова справа №52/2021.

15 серпня 2022 року державним нотаріусом Першої Шепетівської державної нотаріальної контори Рикульському В.П. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав померлій.

20 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Першої Шепетівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

Однак нотаріусом ОСОБА_2 роз`яснено, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, рекомендовано вирішити питання спадкування в судовому порядку.

Інший син спадкодавця ОСОБА_8 , який на день смерті матері проживав у м. Славута Хмельницької області, як спадкоємець першої черги за законом, протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_3 , за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Тлумачення статей 1268, 1269 ЦК України свідчить, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції на момент відкриття спадщини), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.

У справі, яка є предметом апеляційного перегляду, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_2 , як спадкоємця першої черги, та спадкодавця ОСОБА_3 на час її смерті.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з`ясував усі обставин, які мають значення для правильного вирішення спору між сторонами, на які посилався позивач.

Суд надав оцінки всім доказам та обставинам постійно проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказані обставини підтверджуються, дослідженими судом доказами, а саме довідками від 24.09.2022 року голів квартальних комітетів №№ 17, 19 Шепетівської міської ради, рапортом ДОП СДОП ВП Шепетівського ВП, відомостями з декларації укладеної між ОСОБА_2 та КНП «Шепетівський центр первинної медико-санітапрної допомоги», додатковим договором № 111 до публічного договору про надання телекомунікаційних послуг, показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та інших, за змістом яких вбачається. що фактично ОСОБА_15 проживав разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 , мав свою власну кімнату в будинку, зберігав свої чергі, з будинку тимчасово на певний період виїзджав за кордон на роботу, після чого повертався проживати в цей же будинок.

Крім того свідок ОСОБА_13 пояснила, що була кумою ОСОБА_3 , місце проживання позивача зареєстроване у будинку АДРЕСА_2 , який належить їй на праві власності. В даному будинку ніхто не проживає, він не придатний для проживання. Вона зареєструвала ОСОБА_2 у власному будинку на прохання його матері ОСОБА_3 , яка оформляла субсидію на оплату комунальних послуг. ОСОБА_2 в даному будинку не проживав, а жив разом з матір`ю. Також як видно з фотоматеріалів справи будинок АДРЕСА_2 перебуває в аварійному стані.

Вказані покази свідка узгоджуються з поясненнями позивача щодо реєстрації його місця проживання по АДРЕСА_2 .

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, встановив, що ОСОБА_2 , який є спадкоємцем першої черги, проживав зі спадкодавцем, хоча був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 , де ніколи не проживав, що підтверджується довідкою № 34, виданою 20 вересня 2022 року головою квартального комітету №17 Шепетівської міської ради, показами свідків та іншими матеріалами справи.

Відповідно до інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 91-36428/0/15-22 від 24 листопада 2022 року, за період з 24 листопада 2017 року по 24 жовтня 2022 року ОСОБА_2 перетинав державний кордон України через пункти пропуску Краківець, Устилуг, Рава Руська, Шегині, Ягодин , а саме: в`їхав в Україну 01 грудня 2017 року; виїхав з України 16 лютого 2018 року та перебував за кордоном до 06 грудня 2019 року; виїхав з України 11 листопада 2020 року та повернувся в Україну 04 лютого 2021 року; виїхав з України 08 травня 2021 року та повернувся - 12 квітня 2022 року.

Відтак суд апеляційної інстанції, погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 є громадянином України, не має місця постійного проживання за межами України, а будинок матері був для нього постійним місцем проживання, в тому числі на час смерті його матері. Фактично позивач виїжджав за межі України з даного будинку та повертався у будинок після завершення встановленого періоду часу, що дозволяв йому перебувати за межами України. За кордоном позивач перебував тимчасово у період виконання певної роботи.

Відтак ОСОБА_2 , який як визнано судом, постійно проживав з матір`ю, а тому є таким, що прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців

(стаття 1297 ЦК України).

Згідно вимог статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Застосування положень статті 1300 ЦК України є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину стає відомо про існування інших спадкоємців.

ЦК України не встановлює переліку підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та не пов`язує можливість внесення таких змін виключно з фактом прийняття спадкоємцем спадщини після спливу шестимісячного строку для її прийняття в межах встановленого судом додаткового строку.

При цьому, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців та у разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

Такі висновки узгоджують з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач як спадкоємець першої черги має право на отримання у власність своєї частки у спадковому майні, після смерті матері ОСОБА_3 .

Вказані обставини є підставою для внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 2022 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 . Першою Шепетівською державною нотаріальною конторою на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивачем в ході розгляду справи не було доведено факту постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент її смерті, тому він не може вважатися таким що прийняв спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України слід відхилити.

Вказані доводи спростовуються дослідженими судом доказами.

Твердження апелянта, що показами інших свідків встановлено, що позивач проживав в будинку матері періодами, коли приїзджав із заробітків і чекав на оформлення документів щоб знову виїхати до Польщі на роботу не спростовують висновків суду першої інстанції, осільки факт тимчасового перебування за кордоном на роботі з послідуючим поверненням до місця постійного проживання жодним чином не свідчать про постійне проживання відповідача за кордоном.

З цих же підстав суд відхиляє і доводи апеляційної скарги Першої Шепетівської нотаріальної контори.

При цьому, посилання апелянтів про невчинення позивачем жодних дій, які б свідчили про його бажання прийняти спадщину, не є підставою для відмови в позові, так як за встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього дана обставина не має правового значення.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційних скарг.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг на вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Першої Шепетівської нотаріальної контори залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова