Ухвала

11 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 343/1001/22

провадження № 61-11033ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що з 2019 року вона з ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку її батьків по АДРЕСА_1 .

За період спільного проживання у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки на час народження сина вони з ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, та він перебував на службі в Збройних силах України, то запис про батька сина зроблено з її слів, прізвище сина « ОСОБА_5 », по-батькові « ОСОБА_6 », батьком записано ОСОБА_3 , а насправді батьком є ОСОБА_3

ОСОБА_3 був призваний на службу до лав Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув.

Після отримання інформації про загибель цивільного чоловіка заявниця звернулася до Калуського районного Територіального центру комплектування та соціальної підтримки з метою отримання передбачених законом пільг та виплат членам сім`ї загиблого військовослужбовця. Однак їй було повідомлено, що вона не являється членом сім`ї, тому прийняти заяву на отримання відповідних виплат в неї не можуть.

З метою отримання передбачених законом пільг та виплат членам сім`ї загиблого військовослужбовця просила встановити факт того, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2019 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт того, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 2019 року по день смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Не погодившись з вказаним рішенням, Міністерство оборони України, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Долинського районного суду Івано-Франківської від 04 серпня 2022 року та прийняти нове, яким в задоволенні заяви відмовити.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2022 року скасовано. Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

У липні 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), як на підставу для відкриття касаційного провадження.

На переконання заявника, відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо питання, судом якої юрисдикції мають розглядатись справи про встановлення факту проживання однією сім`єю заявника із військовослужбовцем, який загинув під час участі у бойових діях.

Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19 зробив правовий висновок про те, що у випадку касаційного оскарження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у касаційній скарзі має бути зазначено норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимог має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, мав викласти належне обґрунтування такої підстави касаційного оскарження судового рішення.

Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 910/18531/19).

Про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики свідчить, зокрема, відсутність єдиного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному, велика кількість справ щодо вирішення подібних правовідносин, які перебувають на розгляді судів.

Посилання заявника на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження, оскільки у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц зроблено правовий висновок у подібних правовідносинах.

Обґрунтувань інших підстав касаційного оскарження касаційна скарга не містить.

У силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Таким чином, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, тому касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року підлягає поверненню.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: Калуський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_2 , вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков