Справа № 758/9481/23
У Х В А Л А

17 серпня 2023 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Якимець О. І., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просить:

-визнати неправомірним звернення списання грошових коштів у розмірі 16180,43 грн з банківського рахунку позивача НОМЕР_1 , відкритого у відповідача (вимога-1);

-стягнути з відповідача на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 16180,43 грн завданого у зв`язку з неправомірним зверненням стягнення з такого рахунку (вимога-2);

-визнати банківський рахунок НОМЕР_1 таким, що не піддягає арешту (вимога-3);

-зобов`язати відповідача виплати позивачу моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн (вимога-4).

Вважаю, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вказаними нормами визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Разом із тим, із поданих до позовної заяви убачається, що списання грошових коштів із банківського рахунку позивача відбулось банківською установою у відповідності до постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Варави Р. С. від 14.07.2023 про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження № 66137456 з примусового виконання судового наказу Деснянського районного суду м. Києва № 754/467/17 від 27.01.2017 про стягнення з ОСОБА_1 (боржник) на користь КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (стягувач) заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Із змісту постанови убачається, що накладено арешт на кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 37584,72 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічна норма міститься у ст. 18 ЦПК України.

Судом установлено, що арешт коштів та звернення стягнення відбулось у межах виконавчого провадження, яке перебуває на стадії виконання, адже жодних доказів про його закінчення у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» суду не подано.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. ст. 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Позивач у позовній заяві стверджує, що спірний банківський рахунок є картковим рахунком для зарахування соціальній допомоги на який надходить державна соціальна допомога при народженні дитини, малозабезпеченим сім`ям на дітей.

Відповідно до п.п.6, 9,10 ч.1 ст.73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: - одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; - допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, допомогу на дітей одиноким матерям.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд не встановив, що позивач, як боржник у виконавчому провадженні, звертався до приватного виконавця із заявою про зняття арешту зі спірного рахунку боржника у банківській установі, установивши, що на такий рахунок надходять кошти, на які законом заборонено накладати арешт.

Отже, суд прийшов до переконання, що позивачу у відповідності до ст. 442 ЦПК України необхідно звернутися із скаргою про визнання неправомірними дії приватного виконавця щодо накладення арешту на грошові кошти та зобов`язати приватного виконавця вжити заходів щодо зняття арешту з коштів, які знаходяться на спірному рахунку на який надходять кошти, на які законом заборонено звернення стягнення, що буде належним способом поновлення порушеного права позивача, як боржника у виконавчому провадженні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, приходжу до переконання про відсутність підстав для їх розгляду у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за цими вимогами не мають характеру спірних, адже порушення права ОСОБА_1 відбулось у межах виконавчого провадження, а тому належний спосіб захисту порушеного права передбачено розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, приходжу до висновку про те, що оскільки не встановлено підстав для захисту порушеного права у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, у зв`язку із відсутністю спору та наявність іншого порядку розгляду відповідного питання у межах цивільного судочинства, а відтак у відкритті провадження у справі слід відмовити у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 186, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити ОСОБА_1 право подання скарги відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 17 серпня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець