Справа № 643/2569/23
Провадження № 2-др/643/30/23
26.12.2023 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,
представника відповідача: Гнатенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом ОСОБА_1
до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2
про захист прав споживачів шляхом визнання дій протиправними та
зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати неправомірною відмову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у проведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за заявою від 02.07.2021 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006;
- зобов`язати Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 визнано неправомірною відмову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у проведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за заявою від 02.07.2021 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006, зобов`язано Акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України» провести реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 відповідно до п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., відповідно до ст. 246, п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України призначено судове засідання для вирішення питання про витрати на професійну правничу допомогу на 14.12.2023 року, зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати суду докази понесення витрати на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення.

14.12.2023 року судове засідання відкладено на 26.12.2023 року за клопотанням представника відповідача.

19.12.2023 року представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 0, 00 грн. Обґрунтовуючи заявлене клопотання представник відповідача посилається на те, що представником позивача надано лише акт виконаних робіт від 01.12.2023 та копія договору про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару. Проте, вказані документи не містять розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг)), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному з виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), що позбавляє відповідача можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. При цьому відповідач вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги позивачем не доведений, оскільки на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Також відповідач зазначає, що дана справа не належить до категорії складних справ, підготовка цієї справи до розгляду в суді - не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, а тому, сума судових витрат, явно завищена та не підтверджена дійсною затратою часу адвокатом, що свідчить про невідповідність понесених витрат критерію реальності, розумності, справедливості, у зв`язку з чим стягнення наведених витрат суперечить принципу розподілу таких витрат.

Крім цього відповідач посилається на те, що до переліку наданих адвокатом послуг необґрунтовано увійшли: підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову; підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову з додатковим обґрунтуванням необхідності вжиття заходів забезпечення позову; підготовка, складання, оформлення та подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Так, протягом розгляду справи в суді представник позивача безпідставно двічі звертався до суду з заявою про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.04.2023 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. 08.05.2023 представником позивача вдруге подано заяву про забезпечення позову до Московського районного суду м. Харкова. Оскільки обрані позивачем заходи забезпечення позову не були співмірними та адекватними із заявленими позовними вимогами, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, Московський районний суд м. Харкова правомірно дійшов до висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову. Ухвалою Московського районного суду від 08.05.2023 заява представника позивача про забезпечення позову залишена без задоволення. З даними судовими рішеннями не погодився представник Цимбалюк С.В. , направивши апеляційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2023 року. Харківський апеляційний суд постановою від 25 липня 2023 року залишив без задоволення апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Цимбалюка С.В. З урахуванням зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, відповідач вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на професійну правову допомогу мають бути зменшені.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, проте представник позивача подав заяву про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у справі без його участі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заперечував.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду.

Частиною 4 ст. 270 ЦПК України передбачено, що неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За таких обставин, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також з огляду на приписи ч. 4 ст. 270 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності позивача, його представника та третьої особи.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).

Цивільний процесуальний закон визначає критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн. позивачем надано:

- Договір про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023 р.;

- Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1124682;

- Акт від 01.12.2023 здавання-приймання наданих послуг по Договору про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023 р.

Так, за умовами пункту 2.2 Договору про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023, укладеного між ОСОБА_1 як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "МЕЛЬНИК ТА ПАРТНЕРИ" (об`єднання), клієнт відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» оплачує працю Об`єднання по наданню правничої допомоги, означеної у п. 1.1. цього договору, за фіксованою ціною, яка визначається, зокрема з розрахунку по 40 000 грн. за участь адвоката в судовому процесі в суді першої інстанції (окремо), апеляційної (окремо) чи касаційної інстанції (окремо), незалежно від кількості судових засідань та виконаної роботи/наданих послуг адвокатом.

Згідно акту виконаних робіт від 01.12.2023, адвокатом було надано позивачу наступний обсяг послуг:

- вивчення та аналіз наданих клієнтом документів щодо правовідносин з банківською установою, їх співставлення з положеннями чинного законодавства (внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування», строку дії таких змін та можливості застосування до правовідносин позивача);

- пошук, вивчення та аналіз практики застосування положень Закону України «Про споживче кредитування» зважаючи на конкретно визначений характер правовідносин сторін;

- формування правової позиції позивача та складання позовної заяви, її оформлення та подання до суду;

- підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову;

- підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову з додатковим обґрунтуванням необхідності вжиття заходів забезпечення позову;

- підготовка, складання, оформлення та подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову;

- участь у судових засіданнях в судах першої (в підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті) та апеляційної інстанції (під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи категорію та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн., оскільки визначений позивачем розмір 40 000, 00 грн. не відповідає критерію розумності, не співрозмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для відповідача.

При цьому, доводи відповідача про відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному виду робіт, необхідних для надання правової допомоги, суд до уваги не приймає з наступних підстав.

Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Частина 3 статті 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 137 ЦПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині того, що позивачем не надано документів на підтвердження оплати гонорару адвокату (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, є помилковими.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

3. У задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовити.

4. Додаткове рішення може бути оскаржено у встановленому законом порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

6. Відповідач: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127; ).

7. Третя особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Повне рішення складено 05.01.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко