Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1278/21
Провадження № 2/382/52/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2023 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Пшик Ю. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, в якому вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі по справі являються спадкоємцями першої черги за законом. В передбачений законодавством термін позивачка та відповідачі звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського (Яготинського) районного нотаріального округу Черних О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 . Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (частина друга статті 1274 ЦК України). Так, до складу спадкового майна померлого належить: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0999 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0646 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 1 березня 2017 року цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваними в частині покупця, було задоволено. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 223. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: земельної ділянки, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 224, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: земельної ділянки, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 225, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, враховуючи те, що спірне майно було набуто ОСОБА_5 за час спільного проживання з ОСОБА_1 , вищевказаний житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, а також земельні ділянки, є спільною сумісною власність ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Разом з тим, ОСОБА_1 під час звернення позивачки до приватного нотаріуса Бориспільського (в минулому Яготинського) районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні було відмовлено. (копія відповіді додається) Відтак, з огляду на вищевказані обставини з метою відновлення свого порушеного права позивачка вимушена звернутися до суду. З висновку ФОП ОСОБА_6 від 7 жовтня 2021 року вбачається ринкова вартість житлового будинку в сумі 96 540 ( дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок) грн.. З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 7.10.2021 вбачається ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0646 га в розмірі 13 641, 07 грн.. З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 7.10.2021 вбачається ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0999 га в розмірі 26 008,06 грн.. Таким чином загальна вартість майна становить 136 189,13 грн., відповідно вартість частини становить 68 094,56 грн.

Враховуючи вищевикладене просила: визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступне майно: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину наступного майна: житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , земельної ділянки, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 . Судові витрати покласти на відповідачів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду направила заяву про визнання позову та про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Коваль Л. М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити, з наступних міркувань. Так, позивач вимагає: Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, що призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, що призначена для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з доказів, які надані позивачем на обгрунтування позову: 27.11.2013 року відділом РАЦС Яготинського РУЮ Київської області було розірвано шлюб між матір`ю відповідача ОСОБА_7 та його батьком ОСОБА_5 , актовий запис № 30. З 28.11.2013 року по 12.07.2016 року за рішенням Яготинського районного суду Київської області від 31.01.2018 року у справі № 382/1773/17 було визнано факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2017 року у справі № 382/1858/16 було встановлено: В позові до суду позивач ( ОСОБА_5 ) вказав, що у вересні 2013 року до нього звернувся ОСОБА_8 з проханням придбати в нього належне йому нерухоме майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ). 30 жовтня 2013 року між ним ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 було укладено договір авансу купівлі-продажу будинку та земельні ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , згідно якого, ним передано останньому 50 000 гривень в якості авансу за належний йому будинок та земельні ділянки. Того ж дня ОСОБА_8 було написано розписку про одержання вищевказаних коштів. Також судом було встановлено, що 30 жовтня 2013 року ОСОБА_8 було складено заповіт на ім`я ОСОБА_5 , згідно якого ОСОБА_8 заповідав йому вищевказане майно. А також було встановлено, що з 30 жовтня 2013 року ОСОБА_8 було розпочато підготовку документів для нотаріального посвідчення договорів купівлі - продажу на житловий будинок та земельні ділянки. Крім цього, ОСОБА_5 у своєму позові та у поясненнях, що були надані у судовому засіданні, переконливо заявив про те, що всі розрахунки з ОСОБА_8 за придбання житлового будинку та земельних ділянок були здійснені ним за особисті та належні йому кошти. Даний будинок він придбавав для себе особисто, так як у зв`язку із нестабільним становищем у країні він вкладав кошти у нерухомість. Отже, зважаючи на викладене, вважаю, що спірне майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належало спадкодавцю ОСОБА_5 на праві особистої власності на майно. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями частин 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Факт належності спірного майна на праві особистої власності ОСОБА_5 встановлений судовим рішенням - Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2017 року у справі № 382/1858/16, а тому в силу положень частин 2 та 3 статті 82 ЦПК України дані обставини не потребують доведення.

Так, нормами ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено: Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Представник відповідача третьої особи ОСОБА_4 адвокат Коваль Л. М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити, надавши поисьмові пояснення д вказано, що позивач не довела, що спірне майно було набуте нею разом з його батьком у період шлюбу (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу) та за їх спільні грошові або за її особисті кошти.

У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Згідно зі статтею 57 СК України у редакції на час укладення сторонами шлюбу особистою приватною власністю дружини, чоловіка є; 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У частині сьомій названої статті передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Так, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2017 року усправі № 382/1858/16 було встановлено: Зокрема щодо походження (джерела) коштів, за які ОСОБА_5 було придбано у ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а також земельні ділянки: площею 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, що призначена для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться по АДРЕСА_1 , - «...всі розрахунки були здійснені за особисті та належні його ( ОСОБА_5 ) кошти».

Метою придбання спірного нерухомого майна, як пояснював сам ОСОБА_5 у судовому засіданні, було: «Даний будинок він придбавав для себе особисто, у зв`язку із нестабільнилі становищем країні він вкладав кошти у нерухомість».

Копію рішення Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2017 року у справі № 382/1858/16, яке набрало чинності 07.07.2021 року, було надано позивачем в якості доказу в додатках до позовної заяви (а. с. 17-21).

У зв`язку з наведеним слід дійти висновку: спірне майно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а належало спадкодавцю ОСОБА_5 на праві особистої власності на майно, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, є безпідставним і не може бути задоволеним.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частин 1, 2, З та 4 статті 12 ЦПК України передбачено: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N° 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325ЦСІ8.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Факт належності спірного майна на праві особистої власності ОСОБА_5 встановлений судовим рішенням - Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 01.03.2017 року у справі № 382/1858/16, а тому в силу положень частин 2 та 3 статті 82 ЦПК України дані обставини не потребують доведення.

Так, нормами ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України встановлено:

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її розгляду, суд вважає, що в позові необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .(а.с. 8-10). ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 12 липня 2016 року Яготинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.14).

Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-16).

Відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 1 березня 2017 року цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки удаваними в частині покупця, було задоволено. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 223. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу:-земельної ділянки, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 224, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано ОСОБА_5 покупцем по договору купівлі - продажу: земельної ділянки, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 , укладений 31 березня 2014 року, реєстровий номер 225, удаваним в частині покупця з моменту його укладення. Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0999 га, кадастровий номер :07:031:0016, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, та розташована по АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку, розміром 0,0646 га, кадастровий номер :07:031:0017, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 1 березня 2017 року судом було встановлено, що всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_8 , поніс ОСОБА_5 .. Відповідно до розписки складеної ОСОБА_8 30 жовтня 2013 року, ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_5 50 тисяч грн. в якості авансу в рахунок належного для отримання ним платежу за будинок з надвірними будівлями та 2 земельні ділянки площею 0,0646 га та площею 0, 0999 га які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності. / а.с. 19 /. Крім цього, факт передачі коштів було викладено і в Договорі авансу по купівлі - продажу від 30.10. 2013 року, відповідно до п. 1.2 / Договору / право власності на майно / житловий будинок та дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 / переходять до покупця ОСОБА_5 з моменту передачі суми коштів, що відповідає повній ціні за це майно та нотаріального оформлення договору купівлі-продажу майна. Пункт-1.3-ціна вказаного в цьому договорі майна орієнтовно / в залежності від експертної оцінки / становить 240 тисяч грн../ Пункт 1.4- сторони дійшли згоди, що виплата вартості майна буде проведена шляхом внесення грошових коштів двома частинами; авансу в розмірі 50 тисяч грн. до 31.10. 2013 року, решта грошових коштів сумі орієнтовно / в залежності від експертної оцінки / 190 тисяч грн., повний розрахунок- до моменту нотаріального оформлення договору купівлі- продажу майна вказаного в п. 1.1 договору. Грошові кошти передаються покупцем особисто продавцю з наданням відповідного документального підтвердження проведення платіжної операції. / а.с. 20 /

Відповідно до заповіту складеного ОСОБА_8 31.10 2013 року, та посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Черних О.В., ОСОБА_8 все належне йому майно, а саме житловий будинок та дві земельні ділянки площею 0,0999 га та площею 0,0646 га розташовані по АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_5 / а.с. 18 /. 8 жовтня 2013 року, на замовлення ОСОБА_8 ФОП ОСОБА_9 була проведена оціночна вартість земельних ділянок та житлового будинку по АДРЕСА_1 , належні на праві власності ОСОБА_8 .. Термін дії звіту про оцінку житлового будинку спливав 8 квітня 2014 року. Кошти за проведення оціночного звіту в розмірі 1700 грн. були сплачені ОСОБА_5 ..

З показань даних в судовому засіданні свідка ОСОБА_1 вбачається, що після оформлення договору купівлі продажу будинку на сина її чоловіка ОСОБА_10 , її чоловік ОСОБА_5 відрахував 216 тисяч грн. та передав ОСОБА_8 який в їх присутності передав ці кошти дружині свого брата ОСОБА_11 яка їх перерахувала та віддала їх ОСОБА_8 . Після оформлення договору купівлі продажу, документи на будинок разом із оригіналом договору були передані її чоловіком їй для зберігання.

В придбаному її чоловіком будинку залишився проживати колишній його власник ОСОБА_8 , але через деякий час останній помер. Всі витрати пов`язані з похованням ОСОБА_8 , поніс ОСОБА_5 ..

Крім цього з встановлених обставин судом у рішенні Яготинського районного суду Київської області від 1 березня 2017 року, вбачається, що під час розгляду справи, за клопотанням представника позивача була відтворена запис пояснень відповідача ОСОБА_2 / по справі 382/2391/15 / за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди. Під час пояснення в якості відповідача ОСОБА_2 пояснив що житловий будинок по АДРЕСА_1 / колишній власник ОСОБА_8 /було придбано за кошти його батька ОСОБА_5 , але договір купівлі продажу було оформлено на нього ОСОБА_2 . Документи на будинок та ключі від будинку знаходяться у його батька- ОСОБА_5 . Він ніякого відношення не має до даного будинку, та всього двічі навідувався до будинку. Він зареєстрований по АДРЕСА_3 , де й проживає по даний час. В будинку по АДРЕСА_1 , він не проживає, ключів у нього від будинку немає, він тільки оформлений на нього. / а.с. 48, 49 /. (а.с.17-21).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.08.2020 року вбачається, що до складу спадкового майна померлого ОСОБА_5 належить на праві приватної власності: житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0999 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0646 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, та розташована по АДРЕСА_1 .(а.с.22-24).

Разом з тим, ОСОБА_1 під час звернення позивачки до приватного нотаріуса Бориспільського (в минулому Яготинського) районного нотаріального округу Київської області Черних О.В. у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні було відмовлено (а.с.25-26).

З висновку ФОП ОСОБА_6 від 7 жовтня 2021 року вбачається ринкова вартість житлового будинку в сумі 96 540 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок) грн.. З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 7.10.2021 вбачається ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0646 га в розмірі 13 641, 07 грн.. З довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 7.10.2021 вбачається ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0999 га в розмірі 26 008,06 грн.. Таким чином загальна вартість майна становить 136 189,13 грн., відповідно вартість частини становить 68 094,56 грн. (а.с.27-31).

Відповідно до копії спадкової справи №77/2017 щодо майна померлого ОСОБА_5 наданої на адресу суду приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Черних О. В., вбачається, що в передбачений законодавством термін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до приватного нотаріуса Бориспільського (Яготинського) районного нотаріального округу Черних О.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 (а.с.51-85).

В силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";…

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

В постанові від 22 січня 2020 року (№ 711/2302/18) Верховний Суд дійшов висновків, що статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 квітня 2020 року у справі № № 462/518/18, провадження № 61-13422св19.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частин першої та другої статті 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.

Згідно з підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, з врахуванням вище викладеного та відсутності доказів того, що даний будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власність позивача та померлого ОСОБА_5 , оскільки із рішення Яготинського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року вбачається, що судом встановлено було з врахуванням показань свідків, з яких вбачається, що ОСОБА_5 придбав даний будинок за власні кошти, що неспростовано представником позивача в судовому засіданні. Окрім того, як вбачається зі свідчень ОСОБА_1 як свідка, що зазначені у даному рішенні суду, то саме ОСОБА_5 відрахував 216 тисяч грн. та передав ОСОБА_8 , крім того з її показань не вбачається, що це їх спільні кошти, і згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 31 січня 2018 року було встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю, без реєстрації шлюбу з 28 листопада 2013 року по 12 липня 2016 року. При цьому слід враховувати, що вказаний договір укладався між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 30.10.2013 року, а також відповідно до розписки складеної 30 жовтня 2013 року, де ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_5 50 тисяч грн. в якості авансу в рахунок належного для отримання ним платежу за будинок з надвірними будівлями та 2 земельні ділянки площею 0,0646 га та площею 0, 0999 га, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належать йому на праві власності, тобто до періоду спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Тому з наведених обставин відсутні підстави для визнання даного майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачкою право влансості на вказане в позові майно.

З огляду на наведене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-83, 89, 133, 141, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 63, 74 СК України, ст.ст.1216, 1217, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Вак Ольги Володимирівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 23 серпня 2023 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.