Ухвала

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 560/921/19

провадження № 61-11526ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради Сарненського району Рівненської області, ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання протиправним рішення та частково недійсною приватизації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати протиправним та скасувати рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року № 200 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1887 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області на АДРЕСА_1 та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ; визнати протиправною приватизацію земельної ділянки площею 0,1897 га в т.ч. 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області, АДРЕСА_1 .

Дубровицький районний суд Рівненської області рішенням від 06 вересня 2022 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення Селецької сільської ради Дубровицького району Рівненської області від 19 вересня 2017 року № 200 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , кадастровий номер :02:002:0232, площею 0,1887 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (02.01) за рахунок земель житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області на АДРЕСА_1 та надання вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 . Визнав протиправною приватизацію земельної ділянки площею 0,1897 га в т.ч. 0,10 га за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у користуванні ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 , 0,0897 га за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови на території Селецької сільської ради Сарненського району Рівненської області, АДРЕСА_1 . Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рівненський апеляційний суд постановою від 29 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив. Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 вересня 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

28 липня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року у цій справі.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судового рішення відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 як на підставу касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, однак не вказує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 необхідно надати до суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (и) касаційного оскарження судового рішення у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судового рішення та їх відповідне мотивування, надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовну заяву подано у 2019 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 921,00 грн, підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі), тому судовий збір за подання касаційної скарги за дві немайнові вимоги в даному випадку становить 3 073,60 грн (768,40 грн х 2 х 200 %).

Разом із тим, з наданої до касаційної скарги копії фіскального чеку від 28 липня 2023 року № видно, що судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 075,00 грн сплачено ОСОБА_2 , тобто особою, яка не звертається з касаційною скаргою.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 073,60 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 3 073,60 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 29 червня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев