Справа № 567/649/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Калетинець Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в рорядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів

в с т а н о в и в :

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дітей та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів звернулась ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову зазначає, що з 10.10.2006 по 06.08.2015 перебувала в шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання у них народились діти: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_5 ,, ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківство щодо яких відповідач не оспорював.

Зазначає, що рішенням Острозького районного суду від 15.08.2016 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 600 грн. щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 600 грн. щомісячно та на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 25.07.2015 до досягнення ними повноліття.

Вказує, що на даний час виникла необхідність у збільшенні розміру аліментів оскільки потреби їх спільних дітей зросли.

Водночас вказує, що на даний час відповідач працевлаштований, працює на будівельних роботах та отримує мінливий дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей.

Посилаючись на вказані обставини та збільшення вікових потреб дітей та матеріальних витрат на їх утримання, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача згідно рішення Острозького районного суду від 15.08.2016 та стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей, в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.

Зазначає, що після набрання рішенням суду законної сили, подала виконавчий лист в Острозький відділ ДВС, де було відкрито виконавче провадження, однак відповідач не сплачував аліменти в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 228286,20 грн. станом на 31.03.2023, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.04.2023, у зв`язку з чим у неї виникло право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Посилається на те, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від сплати аліментів, та не вживає ніяких заходів для погашення заборгованості, тривалий час не виплачує аліменти.

За вказаних обставин та на підставі ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь пеню за період з 25.07.2015 по 31.03.2023, що складає 63030,45 грн.

Ухвалою Острозького районного суду від 25.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України з повідомленням (викликом) сторін, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію даної ухвали та позовної заяви з додатками було отримано представником відповідача 04.05.2023.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в поданій на адресу суду заяві позов підтримала та просить здійснювати розгляд справи в її відсутності.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом на надання відзиву.

Враховуючи, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, та керуючись ст. 280 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 10.10.2006. (а.с.12)

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 04.03.2008. (а.с.13)

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 15.08.2011. (а.с.14)

Відповідно до витягу №586/01-17-23 вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані в АДРЕСА_1 . (а.с.15)

Згідно рішення Острозького районного суду №567/614/15-ц від 06.08.2015 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 10.10.2006. (а.с.16)

04.04.2023 державним виконавцем Острозького відділу ДВС було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей і відповідно до довідки зазначеного відділу №5766 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання дітей за період з 25.07.2015 по 31.03.2023 становила 228286,20 грн. (а.с.17-18)

З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались в повному обсязі, що відповідно до ст. 196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначену довідку заборгованості по аліментах, як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

З довідок №74, №75 від 10.04.2023 встановлено, що ОСОБА_3 навчається в 11 класі, а ОСОБА_5 - в 6 класі Острозького ліцею №1 Острозької міської ради Рівненської області. (а.с.19, 20)

З довідки №142 від 12.04.2023 ОСОБА_6 навчаєтся в 9 класі обласного спортивного ліцею м. Костопіль Рівненської обласної ради. (а.с.21).

Як вказано в позовній заяві та підтверджено у судовому засіданні, витрати на утримання дітей зросли. Значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, у випадку захворювання на ліки. Розмір аліментів, який сплачує відповідач недостатній для належного їх утримання.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що погіршилося її матеріальне становище, діти потребують більших матеріальних витрат ні ж ті, що передбачалися раніше, а дохід відповідача продовжує мати стабільний характер, окрім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому дані обставини є підставою для зміни розміру стягнення аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В той же час, зазначеною нормою СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів не тільки у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, але і в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, що передбачено ст. 7 СК України.

Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", внесено зміни до ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Відповідно до п.1, 2 ч. 3 ст. 181 СК України, визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №372/2393/17.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів слід з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що на даний час відповідач на непостійній основі працює різноробочим на будівельних роботах та отримує мінливий дохід, що ним не заперечується.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Разом з тим, відповідачем не доведено обставин щодо зміни його сімейного стану та що на його утриманні перебувають інші особи, оскільки будь-яких доказів, що підтверджували б дані обставини суду не надано.

Невжиття відповідачем активних заходів до поліпшення свого працевлаштування, байдуже ставлення до свого матеріального становища не являється достатньою підставою для висновку про його неспроможність сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Разом з тим, суд вважає, що виходячи із вимог ч.1 ст.192 СК України, у системному зв`язку положенням ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітніх дітей в їх віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2016 році розмір аліментів, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дітей, зокрема, для їх належного забезпечення повноцінним харчуванням, одягом, навчанням та розвитком.

Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Судом встановлено, що після винесення рішення суду про стягнення аліментів у зв`язку із збільшенням вікових потреб дітей, витрати, які несе позивач на їх утримання перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в зв`язку з чим матеріальне становище отримувача аліментів погіршується.

Отже, судом встановлено обставини, які надають можливість збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача.

Дані обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, на думку суду, є істотними та достатніми для зміни визначеного за судовим рішенням розміру аліментів та можуть слугувати самостійною підставою для зміни їх розміру.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених правових норм, суд вважає можливим змінити розмір стягнення аліментів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд також бере до уваги, що платник аліментів є працездатним, має добрий стан здоров`я, інших утриманців, окрім дітей, не має, оскільки протилежних доказів суду не надано, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей, суд бере до уваги, що платник аліментів може надавати матеріальну допомогу та вважає, що їх необхідно стягувати в твердій грошовій сумі, відповідно до ст.184 СК України, в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, так як сплата аліментів на утримання дітей в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину буде надто обтяжливою для відповідача.

При цьому, суд виходить і з того, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Окрім того в судовому засіданні не встановлено та позивачем не надано належних та достатніх доказів значного покращення матеріального стану платника аліментів та спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 14.12.2020 (справа №661/905/19) стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів позивача враховує при встановленні доведеності вини відповідача.

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

При цьому суд враховує презумпцію вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів потрібно з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

За вказаних обставин суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, оскільки він здійснений без врахування вказаної правової позиції Верховного Суду.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Факт невиконання платником аліментів рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем.

Одночасно, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем на утримання дітей не сплачувались, що не спростував відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітніх дітей, покладених на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів належної їх сплати не надав. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню, в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі 129-1 Конституції України, ст. 80, 180-183, 185, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст.5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 ЦПК України

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про зміну розміру аліментів та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 15.08.2016 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 63030 грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 2147,20 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.08.2023.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.