Ухвала

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 216/3891/22

провадження № 61-11130ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про визнання неправомірними дій держави Україна в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів порушенням права позивача на справедливий судовий захист, визнання дій Російської Федерації проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Російської Федерації та держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про визнання неправомірними дій держави Україна в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів порушенням права позивача на справедливий судовий захист, визнання дій Російської Федерації проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив стягнути з Російської Федерації 672 421,18 дол. США на відшкодування майнової шкоди та 35 000,00 Євро на відшкодування моральної шкоди, яка завдана порушенням його майнових прав внаслідок повномасштабних збройних дій Російської Федерації проти України.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі та призначено її до розгляду на 07 грудня 2022 року. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 травня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 23 грудня 2022 року. Залучено до участі у справі державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України кожного окремо в якості співвідповідачів.

Під час підготовчого судового засідання ОСОБА_1 у відповідності до пункту 2 частини другої статті 197, частини першої статті 201 ЦПК України виявив бажання провести врегулювання спору за участю головуючого судді, який вирішує цю справу.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про врегулювання спору за участю судді відмовлено. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 23 червня 2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду).

20 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року про повернення апеляційної скарги у цій справі.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд створив йому перешкоди у доступі до правосуддя. Вказує, що місцевим судом постановлено ухвалу про залишення клопотання про врегулювання спору за участю судді без розгляду та про закриття провадження, а тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо повернення апеляційної скарги з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України встановлено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування апеляційний судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності, змагальності та диспозитивності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

У своїй практиці Європейський суд зазначав, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою

За змістом пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Частина перша статті 353 ЦПК України встановлює вичерпний перелік ухвал, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Аналогічні за змістом висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції сформульовані в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справах № 522/14750/16-ц, № 761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц та у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц.

Висновки Верховного Суду

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року, ОСОБА_1 просив про її скасування, оскільки не погоджувався з відмовою у задоволенні о клопотання про врегулювання спору за участю судді.

Тобто, апеляційна скарга подана на ухвалу про відмову у задоволенні клопотання заявника про врегулювання спору за участю судді, наслідком якої стало закриття підготовчого провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Оскільки до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду,не включено ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про врегулювання спору за участю судді та ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті, висновок апеляційного суду щодо повернення апеляційної скарги з підстав, передбачених пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, є обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судом апеляційної інстанції положень статті 357 ЦПК України. Заявник звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду, яка не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, що стало підставою для її повернення. У доступі до правосуддя суд апеляційної інстанції заявника не обмежував, оскільки заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з постановленою Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 05 червня 2023 року, яка не є предметом касаційного перегляду, а тому такі доводи не оцінюються Верховним Судом.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є очевидним, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про визнання неправомірними дій держави Україна в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів порушенням права позивача на справедливий судовий захист, визнання дій Російської Федерації проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний