Житомирський апеляційний суд
Справа №2-292/2010 Головуючий у 1-й інст. Збаражський А.М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №2-292/2010 за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі № 2-292/2010

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Збаражського А.М. у смт Хорошеві,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі №2-292/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування доводів заяви вказав, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.07.2010 у справі №2-292/2010 вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 10227 євро, а у разі неможливості повернення боргу у вказаній валюті стягнути еквівалент у розмірі 102653,82 гривень. 12.08.2010 видано виконавчий лист №2-292 та встановлено трирічний строк пред`явлення його до виконання, який з 01.10.2010 перебував на виконанні в Хорошівському відділі ДВС у Житомирському районі Житомирської області (виконавче провадження НОМЕР_1).

Заявник вказав, що оскільки протягом тривалого часу судове рішення залишалось невиконаним, тому звернувся за правовою допомогою. Із відповіді Хорошівського ВДВС на адвокатський запит щодо надання відомостей про стан здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1 від 03.04.2023 встановлено, шо станом на 03.04.2023 у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа №2-292, виданого 12.08.2010, а ще 30.12.2010 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Повторно зазначений виконавчий лист до відділу не надходив. Також повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, а виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню.

Вказав, що оскільки державний виконавець виніс постанову, якою повернув виконавчий документ стягувачу, яка разом з виконавчим документом не була отримана ним (заявником), і відшукати зазначений виконавчий лист не вбачається за можливе, то є всі підстави вважати, що цей виконавчий документ є втраченим.

Посилався на те, що у зв`язку з повернення виконавчого листа стягувачу у нього згідно закону виникло право пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом 3 років, а саме до 30 грудня 2013 року. Однак, зважаючи на те, що у межах граничного строку заявник не міг повторно пред`явити виконавчий лист до виконання з причин, які від нього об`єктивно не залежали, оскільки він не був повідомлений про повернення йому цього виконавчого документа, і відповідно його не отримав, то строк пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено з поважних причин.

Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі №2-292/2010 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки постановляючи її, суд першої інстанції не врахував, що цікавитись ходом виконавчого провадження є правом, а не обов`язком стягувача і законодавство не пов`язує реалізацію права із настанням будь-яких наслідків для стягувача, зокрема втрату права на виконання судового рішення в примусовому порядку. Участь стягувача у процесі примусового виконання судового рішення не є активною, на відміну від участі державного виконавця, який організовує та забезпечує здійснення виконавчого провадження та зобов`язаний інформувати про хід примусового виконання сторін. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про виконання державним виконавцем вищевказаного обов`язку. Знищення державною виконавчою службою усіх матеріалів виконавчого провадження не може презюмувати протилежного (виконання зазначеного обов`язку) та обмежувати право ОСОБА_1 на примусове виконання судового рішення. Ризики втрати виконавчого документа до закінчення строку пред`явлення його до виконання з підстав, що не залежали від стягувача, за відсутності доказів дотримання суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків, не можуть бути покладені на стягувача, оскільки це суперечитиме принципу пропорційності, який є одним із елементів верховенства права. Відтак, висновок суду про те, що стягувач фактично зволікав із реалізацією свого права на повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання, є помилковим. Крім того, вважає, що виникнення у стягувача такого права напряму залежить від належного виконання державним виконавцем наведених вимог закону. Оскільки про обставини, які перешкоджають або унеможливлюють примусове виконання рішення суду, ОСОБА_1 не був повідомлений державним виконавцем, то і підстав для відповідного реагування у нього не було. Звертає увагу апеляційного суду також на те, що законодавцем не встановлено граничного строку здійснення виконавчого провадження та наводить статистику щодо здійснення примусового виконання виконавчих листів у подібних справах.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Зарицький М.А. доводи апеляційної скарги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Перевіривши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 15.07.2010 у справі №2-292/2010 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 10227 євро, а у разі неможливості повернення боргу у вказаній валюті визначено еквівалент у розмірі 102653,82 гривень.

На виконання вказаного рішення суду 12 серпня 2010 року Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист №2-292.

Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчого провадження 01.10.2010 за заявою стягувача ОСОБА_1 державним виконавцем Хорошівського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №2-292, виданого 12 серпня 2010 року Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 10227 євро, а у разі неможливості повернення боргу у вказаній валюті стягнути еквівалент у розмірі 102653,82 гривень.

30.12.2010 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна для погашення боргу і здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявились безрезультатними. Також визначено строк для повторного пред`явлення виконавчого листа - до 30 грудня 2013 року (а.сп.5).

Згідно відповіді Хорошівського ВДВС щодо надання відомостей про стан здійснення виконавчого провадження НОМЕР_1, станом на 03.04.2023 у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа №2-292, виданого 12.08.2010. 30.12.2010 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Повторно зазначений виконавчий лист до відділу не надходив. Також повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, а виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню (а.сп.4).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки заявником не доведено належними доказами поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, тому у задоволенні клопотання про поновлення строку слід відмовити. У свою чергу, з урахуванням наведених в ухвалі вимог закону та правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження №14-308цс19), вказане є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Заявник, обґрунтовуючи поважність причин поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа та втрату оригіналу виконавчого листа, зазначав, що із листа Хорошівського ВДВС від 03.04.2023 на адвокатський запит його представника йому стало відомо, що станом на 03.04.2023 у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання виконавчого листа №2-292, виданого 12.08.2010. Разом з цим, 30.12.2010 державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Повторно зазначений виконавчий лист до відділу не надходив. Також повідомлено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки, а виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню, відтак стверджує, що виконавчі листи втрачено.

Однак, на підтвердження вищезгаданих обставин заявником не надано належних та допустимих доказів, зокрема, щодо факту відсутності (втрати) у первісного стягувача оригіналів виконавчих листів.

Суд першої інстанції, встановивши, що строк пред`явлення до виконання виконавчих листів сплив 30 грудня 2013 року, дійшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Місцевий суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивного врахував, що після закінчення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_1 лише через дев`ять років після закінчення строку повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа та через дванадцять років після повернення виконавчого листа поцікавився про хід виконавчого провадження, де він є стягувачем, а також обгрунтовано наголосив на відсутності доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення як зацікавлена сторона виконавчого провадження.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа, з огляду на таке.

Відповідно до п. 17.4. Перехідних Положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що заява про видачу дубліката виконавчого документа може бути подана до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України). Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Виходячи із наведеного, оскільки заявником не доведено належними доказами поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, з урахуванням наведених вище вимог закону та правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження №14-308цс19), суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа.

Посилання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не наділений повноваженнями здійснення контролю щодо примусового виконання не заслуговують на увагу, оскільки вказані посилання зводяться до невірного трактування висновків суду. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власної оцінки обставин справи та відповідно і бажаної поведінки органів державної виконавчої служби, аналізу статистичних даних, які не стосуються цієї справи, а також не містять конкретних доводів щодо незаконності рішення суду з огляду на подані заявником докази.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.268,367,368,369,374,375,381-384, 390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.08.2023.

Головуючий Судді