Ухвала

Іменем України

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 372/1095/20

провадження № 61-11530ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, заінтересована особа - стягувач Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі»,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця Павлюка Н. В., у якій просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павлюка Н. В., визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень № 70616019 та № 70616249 від 26 грудня 2022 року, винесені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н. В.

Скарга мотивована тим, що 30 грудня 2022 року ним отримано вказані постанови, які були винесені на виконання виконавчого листа № 372/1095/20, виданого Обухівським районним судом Київської області.

Вказував, що відповідно до статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або за місцезнаходження майна боржника. Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Разом із тим, у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке майно в межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павлюк Н. В. здійснює діяльність, а саме в м. Києві. Також, незважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання скаржника (боржника) є АДРЕСА_1 , фактично він мешкає в АДРЕСА_2 з 2006 року, про що було відомо стягувачу ОБЖК «Кантрі». Щодо адреси реєстрації, яку повідомив стягувач, то об`єктивних даних, на підставі яких можна було би стверджувати, що скаржник проживав у м. Києві хоча б на дату відкриття виконавчого провадження, чи має майно на території цього округу, відсутні. Зважаючи на викладене, приватний виконавець Павлюк Н. В., виконавчим округом якого є м. Київ, не міг прийняти до примусового виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі, тому постанови про відкриття виконавчих проваджень від 26 грудня 2022 року і, як наслідок, інші виконавчі дії та постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Вважає, що приватним виконавцем не дотримано вимоги частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», частини другої статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо місця виконання рішення та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження, не дотримано вимоги пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Отже, відкриваючи виконавче провадження, приватний виконавець належним чином не пересвідчився з достовірних джерел про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення судів мотивовані тим, що при отриманні від стягувача виконавчих документів про стягнення заборгованості і заяви стягувача, в якій було зазначено місце проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до юрисдикції виконавчого округу м. Києва, приватний виконавець не мав жодних підстав повертати стягувачу виконавчий лист з тих підстав, що боржник не мешкає у м. Києві.

ОСОБА_1 30 липня 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 не дослідили належним чином надані докази, з яких вбачається, що суди формально розглянули скаргу. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника. Значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 580/3311/19. Звертає увагу суду, що ОСЖК «Кантрі» звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, проте справу було передано до Обухівського районного суду відповідно до територіальної юрисдикції. На звернення скаржника та його представника з метою ознайомлення з підставами стягнення коштів приватний виконавець не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, фактично не знаходиться та не здійснює свою діяльність за адресою офісу. Представник скаржника надіслав адвокатський запит з проханням призначити час та місце для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак на дату звернення з даною скаргою жодної відповіді не отримано, чим приватний виконавець порушив надання сторонам виконавчого провадження можливості ознайомитися з матеріалами. Також, всупереч вимогам законодавства, зокрема статей 23, 26 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» розділу ІІ Положення про офіс приватного виконавця за адресою АДРЕСА_3 , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 листопада 2016 року, приватний виконавець Павлюк Н. В. з лютого 2022 року відсутній.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що 31 жовтня 2022 року Обухівським районним судом Київської області видано два виконавчі листи в справі № 372/1095/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСЖК «Кантрі» грошових коштів у розмірі 635 008,68 грн, які включають 614 611,15 грн заборгованості зі сплати внесків, 13 255,05 грн - 3 % річних, 7 142,48 грн - інфляційні втрати, а також судових витрат в розмірі 9 525,13 грн. Адресою боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі зазначено: АДРЕСА_1 .

19 грудня 2022 року ОСЖК «Кантрі» звернулось з заявою про примусове виконання рішення суду до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н. В.

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 07 листопада 2022 року на запит приватного виконавця, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

26 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н. В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № 70616249 та ВП № 70616019 на примусове виконання виконавчого листа № 372/1095/20, виданого 31 жовтня 2022 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСЖК «Кантрі» грошових коштів в розмірі 635 008,68 грн, які включають 614 611,15 грн заборгованості зі сплати внесків, 13 255,05 грн - 3 % річних, 7 142,48 грн - інфляційні втрати, а також судових витрат у розмірі 9 525,13 грн. Адресою боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 .

Довідкою Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 24 листопада 2022 року, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2006 року по теперішній час на підставі акту про встановлення місця проживання від 24 листопада 2022 року.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи знаходиться копія листа ОСББ «Фундуклєєвський» від 23 березня 2023 року на адвокатський запит адвоката Демідової Т. М. щодо надання інформації, чи знаходиться офіс приватного виконавця Павлюка Н. В. за адресою АДРЕСА_3 , яким повідомлено, що такі обставини керуючій дирекції ОСББ невідомі.

Апеляційний суд зазначає, що приватним виконавцем перевірено обставини реєстрації боржника ОСОБА_1 за вказаною адресою, що підтверджено листом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 07 листопада 2022 року на запит приватного виконавця, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційний суд прийняв до уваги, що у викликах приватного виконавця Павлюка Н. В. на адресу ОСОБА_1 зазначена адреса офісу приватного виконавця, який знаходиться у м. Києві за адресою: АДРЕСА_3 , також ця адреса зазначається на всіх бланках приватного виконавця.

Разом з тим, апеляційний суд зазначив, що приватним виконавцем не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, чим порушено пункт 2 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з того, що в матеріалах справи знаходиться копія адвокатського запиту ОСОБА_2 , направленого на адресу приватного виконавця Павлюка Н. В. 04 січня 2023 року, в якому адвокат просила призначити їй час та місце для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 70616019 та № 70616249 від 26 грудня 2022 року. Разом із тим, сама заява направлена засобами поштового зв`язку 04 січня 2023 року і отримана ним згідно номеру поштового відправлення 09 січня 2023 року, в той час як скаргу подано до суду 05 січня 2023 року, що об`єктивно унеможливлювало виконання заяви про ознайомлення приватним виконавцем.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів, що представник боржника або сам ОСОБА_1 з`являлися до офісу приватного виконавця у визначений для прийому громадян час та їм було протиправно відмовлено в наданні можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. Апеляційний суд враховує, що сама по собі відсутність в матеріалах справи відповіді приватного виконавця Павлюка Н. В. на адвокатський запит від 04 січня 2023 року не свідчить про порушення виконавцем вимог пункту 2 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і не є підставою для визнання його дій незаконними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Можливість оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби врегульовано також процесуальним законом, зокрема, згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої, другої статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно зі статтями 4, 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення, в якому зазначаються, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Частиною другою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 242/3831/19 (провадження № 61-782цс21) зроблено правовий висновок про те, що «приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. При цьому місцем виконання рішення є місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника. Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі, даним, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.»

Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі, даним, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. (дивитися у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15676/16, від 24 червня 2022 року у справі № 363/3328/14-ц, від 30 листопада 2022 року у справі № 242/3831/19).

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, тому що дії приватного виконавця при здійсненні виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження відповідали наведеним вимогам закону, порядок здійснення виконавчих дій приватним виконавцем дотримані, а отже він діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційних скарг та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційні скарги - необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційні скарги - необґрунтовані.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 рокуу справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, заінтересована особа - стягувач Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук