ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18121/21

Провадження № 22-ц/4820/1077/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Мазурок О.В. від 21 вересня 2022 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом до відповідачів, зазначала, що в провадженні Хмельницького міськрайоннного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Вказувала, що вона позичила кошти на купівлю спірного магазину-павільйону в квітні 2007 року ОСОБА_3 , коли вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Кошти позичалися в інтересах сім`ї, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_2 від 10 квітня 2018 року про те, що він отримав кошти, вкладені в товар в сумі 23164 грн.

ОСОБА_1 просила визнати кошти, отримані ОСОБА_3 від ОСОБА_1 згідно розписки, в сумі 34450 дол. США, що еквівалентно 926705 грн. на купівлю магазину-павільйону під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 17225 дол. США, що еквівалентно 463352 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 17225 дол. США, що еквівалентно 463352 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року з урахуванням ухвали від 03 жовтня 2022 року про виправлення описки щодо дати складання повного тексту судового рішення, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 34450 дол. США, що еквівалентно 926705 грн. та 9542,50 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та задовольнити позов повністю. На її думку, суд першої інстанції не врахував, що позичені кошти були витрачені в інтересах сім`ї на придбання магазину. Відповідач не спростував факт отримання коштів ОСОБА_3 від ОСОБА_1 у період їх шлюбу, як і те, що ці кошти були використані в інтересах сім`ї. Наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт отримання ОСОБА_3 коштів згідно розписки від 2007 року у період перебування у шлюбі відповідачів з метою придбання магазину. У межах судової справи про поділ майна подружжя ОСОБА_2 визнав, що займався підприємницькою діяльністю саме у придбаному магазині, вказаний магазин він просив поділити.

В засіданні апеляційного суду представниця апелянтки, представниця позивачки підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що у 2011 році ОСОБА_3 написала розписку ОСОБА_1 , датовану 24.04.2007 року, в якій вказала, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 гроші в сумі 20000 доларів США на купівлю магазину, які зобов`язувалася повернути до 24.04.2017 року. Крім того зазначила, що 10.09.2010 року отримала в борг ще 14450 доларів США на погашення кредиту по магазину, які зобов`язувалась повернути до 24.04.2017 року, про що поставила свій підпис (а.с. 5).

Борг в сумі 34450 доларів США, що еквівалентно 926705 грн, ОСОБА_3 не повернула.

Факт укладення договору позики та отримання від ОСОБА_1 коштів у сумі 34450 доларів США, визнається ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, що кошти за договором позики, укладеним відповідачкою ОСОБА_3 , використані в інтересах сім`ї та що інший з подружжя надавав у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, згідно з частиною 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина 2 статті 65 СК України).

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 брала ці кошти в борг в інтересах сім`ї, зокрема, для купівлі магазину, не підтверджено достатніми та допустимими доказами.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2023 року у справі № 686/7978/18, що набрало законної сили, дійсно визнано спільною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 павільйон-магазин для торгівлі продовольчими товарами, розташований по АДРЕСА_1 .

Проте ця обставина не підтверджує факт придбання цього майна саме за кошти, позичені ОСОБА_3 у ОСОБА_1 .

Водночас постановою Хмельницького апеляційного суду від 24.04.2023 року у справі № 686/7978/18 встановлено, що відповідно до п. 3 договору купівлі-продажу від 24.04.2007 року, який укладений між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_4 , предметом якого є павільйон під магазин для торгівлі продовольчими товарами заг. площею 43,7 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 продаж цей вчинено за 10000 грн., які будуть сплачені покупцем після підписання цього договору.

Наведене цілком спростовує доводи апеляційної скарги, що позичені ОСОБА_3 кошти в сумі 34450 доларів США використані сторонами під час проживання в шлюбі для купівлі магазину-павільйону.

Заява ОСОБА_2 про надання згоди ОСОБА_3 на покупку павільйону під магазин також не підтверджує, що саме позичені апелянткою кошти в сумі 34450 дол. США використані нею для придбання вказаного приміщення.

ОСОБА_3 не довела, що отримані нею як позика кошти були витрачені в інтересах сім`ї, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення коштів з ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції стягнув з апелянтки ОСОБА_3 на користь позивачки борг в сумі 34450 дол. США, що еквівалентно 926705 грн., тоді як остання заявляла вимогу про стягнення боргу з обох відповідачів по 17225 дол. США, що еквівалентно 463352 грн., з кожного.

Разом з тим, з врахуванням оскарження судового рішення в частині відмови у позові до ОСОБА_2 , норми ч.1 ст. 367 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для апеляційного перегляду судового рішення в неоскарженій частині.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 25 серпня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

А.П. Корніюк

І.В. П`єнта