Ухвала

Іменем України

11 серпня 2023 року

місто Київ

справа № 686/2089/21

провадження № 61-10862ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Держава Україна в особі Верховного Суду,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Стефанишина С. Л., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року, ухвалену у складі колегії суддів П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І., в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у січні 2023 року звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Верховного Суду, у якому просив стягнути з Держави України на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду, 5 000 000, 00 грн.

Заявник обґрунтовував позов тим, що рішення суду у справі № 686/4032/21 протягом періоду часу за 11 грудня 2022 року залишається невиконаним, тобто є триваючим в часі правопорушенням, у зв`язку з чим йому заподіяна моральна шкода.

На переконання ОСОБА_1 , завдана йому шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях, які він зазнав внаслідок протиправного невиконання рішення суду. Неминучим наслідком порушення права позивача є обов`язок правопорушника відшкодувати моральну шкоду, яка розрахована позивачем за вільним волевиявленням та буде справедливою сатисфакцією за порушене право на судовий захист і ефективним юридичним захистом.

Заявник зазначив, що наслідком невиконання судового рішення є порушення його конституційного права як споживача на якісну послугу, право правомірного очікування на справедливий суд, право на судовий захист.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 30 березня 2023 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції зробив висновок, що ОСОБА_1 не зазначив, у чому саме полягає заподіяння Верховним Судом його моральної шкоди та не зазначив, в чому полягала протиправна поведінка відповідача, не встановив причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним розміру відшкодування моральної шкоди, який, на його думку, становить 5 000 000, 00 грн.

Постановою від 26 червня 2023 року Хмельницький апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року в частині вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду про відшкодування шкоди скасував та в цій частині закрив провадження у справі; в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна залишив без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суд про відшкодування моральної шкоди не може розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Також суд апеляційної інстанції констатував, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про недоведення ОСОБА_1 наявності складу цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності Держави Україна перед ним за завдані збитки, тому позов є необґрунтованим. Матеріали справи № 686/2089/23 не містять належних і допустимих доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди та вчинення неправомірних дій, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням останньому моральної шкоди.

Суд апеляційної інстанції наголосив, що доводи апеляційної скарги про неповідомлення ОСОБА_1 про судове засідання 30 березня 2023 року є безпідставними, оскільки у матеріалах справи є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого заявник 07 березня 2023 року особисто отримав судову повістку, а також є докази вимоги ОСОБА_1 здійснювати розгляд справи за його відсутності.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 17 липня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою від 10 серпня 2023 року Верховний Суд повернув ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду в частині закриття провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 01 вересня 2020 року у

справі № 216/3521/16-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 381/62/17, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21, у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14.

Також заявник як підстави касаційного оскарження зазначив те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 9901/58/20,від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Право, застосоване судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд зробив висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій.

Обставини, встановлені судами

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що рішенням від 26 травня 2021 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у справі № 686/4032/21 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування шкоди, стягнув з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 суми в 500, 00 грн на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині вимог позову відмовив.

Постановою від 21 липня 2021 року Хмельницький апеляційний суд залишив без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року.

Постановою від 10 листопада 2021 року Хмельницький апеляційний суд залишив без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року та поновив його виконання.

Постановою від 08 червня 2022 року Верховний Суд залишив без змін рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

На підставі частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди, завданої внаслідок діяльності зазначених органів, діють правила частини шостої статті 1176 ЦК України.

Згідно з частино шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, потрібною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суди встановили, що ОСОБА_1 не довів трьох умов, які потрібні для відшкодування шкоди: наявності неправомірних дій органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

За наведених обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні такого позову.

Визначаючи як підставу касаційного оскарження посилання на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (безпідставно одержані кошти), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (зобов`язання виконати умови договору), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (зобов`язання вчинити дії), від 11 вересня 2019 року у

справі № 487/10132/14-ц (визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування), від 01 вересня 2020 року у

справі № 216/3521/16-ц (захист прав споживача та стягнення банківського вкладу), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (визнання договору поруки припиненим та частково недійсним), від 09 лютого 2021 року у справі № 381/622/17 (стягнення заборгованості за договором банківського вкладу), від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (визнання недійсними розпоряджень та договорів оренди землі), від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (поділ спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ), від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (про визнання рішень протиправними та скасування записів про державну реєстрацію), заявник ОСОБА_1 вважав, що суди не врахували їх під час постановлення оскаржуваних рішень. У зазначених постановах наявний висновок, відповідно до якого способи захисту порушеного права чи інтересу мають бути спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.

Верховний Суд відхиляє такі доводи, оскільки підставою відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 стала недоведеність факту заподіяння йому моральної шкоди, а не оцінка як неефективного вибраного позивачем способу захисту порушеного права.

Також Верховний Суд не враховує правові висновки, викладені у постановах суду касаційної інстанції від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21 та від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21, на які посилається заявник, оскільки виключно відмінність результату вирішення спору у спірних правовідносинах та у наведених заявником справах не є безумовною підставою для ствердження про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та відкриття касаційного провадження у справі.

Визначаючи як підстави касаційного оскарження те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 9901/58/20,від 07 березня 2023 року у справі № 910/13573/21, ОСОБА_1 не врахував, що такі не впливають на правильність висновків, зроблених судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень, а тому Верховним Судом відхиляються.

Загальні висновки

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Ураховуючи, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України - застосування судами норми права без урахування висновку щодо норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, і суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції з урахуванням таких висновків Верховного Суду, колегія судів визнає касаційну скаргу необґрунтованою, що є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 березня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 26 червня 2023 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховного Суду про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак