Справа № 727/1348/23
Провадження № 2/727/537/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Літвінової О.Г.

за участю секретаря: Вальків А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці у порядку спрощеного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на його користь заборгованості розраховану на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Посилається на те, що 21.11.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступниками якого вони, є уклав договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №415 з ОСОБА_1 . Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачеві кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед кредитором.

На підставі виконавчого напису № 3522 виданого 24.10.2008 року приватним нотаріусом Чернівецького МНО Гандабура Г.П. було звернуто стягнення на квартиру в рахунок заборгованості за кредитом, а саме 41681, 53 доларів США та 4243,76 грн. на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Таким чином, в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23.02.2022 року складається з 6197,42 дол. сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість в доларах США, 381,94 грн. сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість в гривні, 1811,25 грн. сума заборгованості за інфляційними втратами в гривні.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 6197,42 доларів США, 3044,70 грн. та судові витрати в сумі 2739,60 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

28.03.2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з заявою про збільшення розміру позовних вимог.

У судове засідання представник позивача не з`явився будучи належним чином повідомлений про дату судового засідання. Від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Смотрицький А.В. в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його та відповідача відсутність та відмовити в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» з підстав зазначених у відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами 21.11.2006 року укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії №415, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 45000 доларів США на термін до 19.11.2021 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

30.03.2007 року між сторонами було укладено договір № 1 про зміну умов договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №415 від 21.11.2006 року, відповідно до якого були внесенні зміни та доповнення до основного договору, а саме пункт 1.3.1 викладений в новій редакції: «В день укладення договору № 1 про зміну умов договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 415 від 21.11.2006 року з позичальником ОСОБА_1 іпотечний договір, за умови якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за згодою сторін заставна вартість предмету іпотеки становить 282800,00 грн.

Позивач у позовній заяві та у відповіді на відзив стверджує, що предметом даного позову є стягнення з відповідача заборгованості нарахованої на підставі ст.625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання визначеного на підставі виконавчого напису № 3522 який виданий 24.10.2008 року Приватним нотаріусом Чернівецького МНО Гандабура Г.П. про звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення заборгованості за кредитом №415 від 21.11.2006 року.

Однак до позовної заяви позивач та його представник не долучив копію або оригінал виконавчого напису № 3522, який виданий 24.10.2008 року Приватним нотаріусом Чернівецького МНО Гандабура Г.П.

Посилання представника позивача, які викладені у відповіді на відзив, що оригінал виконавчого напису було направлено на виконання до Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ, і на даний час на адресу позивача він не повертався, суд вважає необґрунтованими, оскільки з наданої представником відповідача копії постанови старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Чернівецького МУЮ Семенчука В.М. від 24.10.2012 року встановлено, що виконавчий напис № 3522 було повернуто стягувачу - ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є на даний час АТ «Сенс Банк), у зв`язку з відсутністю авансування на проведення виконавчих дій.

Матеріали справи не містять доказів, що виконавчий напис №3522 щодо звернення стягнення на квартиру в межах суми 41681,53 доларів США та 4243,76 грн. був здійснений на підставі документів, що встановлюють заборгованість по договору про надання не відновлювальної кредитної лінії №415 від 21.11.2006 року.

Таким чином, долучений до заяви про збільшення позовних вимог розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат не підтверджує існування у ОСОБА_1 грошової заборгованості перед АТ «Сенс Банк».

Верховний суд у постанові від 23 листопада 2022 року по справі № 285/3536/20 зробив наступні висновки:

«Натуральним зобов`язання (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, оскільки боржник заявив про застосування позовної давності і яка застосована судом, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Задавненим зобов`язанням є зобов`язання, в якому стосовно задавненої вимоги спливла позовна давність, кредитор не пред`являє в судовому порядку позову про захист задавненої вимоги і боржник відповідно не заявив про застосування до неї позовної давності. Законодавець в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України передбачає заборону для зарахування зустрічних вимог у разі спливу позовної давності в задавненому зобов`язанні для охорони інтересів боржника. Сплив позовної давності при пред`явленій позовній вимозі кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Зарахування, яке є по своїй суті замінником належного виконання зобов`язання, не має створювати механізм обходу заборони передбаченої в пункті 4 частини першої статті 602 ЦК України.

Така заборона стосується випадку, коли кредитор ініціює зарахування за задавненою вимогою. У такому разі кредитор за допомогою зарахування може обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору в межах пред`явленої позовної вимоги кредитором в судовому порядку про стягнення боргу, за яким сплинула позовна даність, і яка дозволяє боржнику заявити про застосування позовної давності. Очевидно, що аналогічний підхід для охорони інтересів боржника при задавненому зобов`язанні має бути й стосовно 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу в задавненому зобов`язанні. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.»

У цій справі АТ «Сенс Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 3 % річних та інфляційні втрати на підставі статті 625 ЦК України від суми простроченої заборгованості за тілом кредиту за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року.

Отже 3 % річних та інфляційні втрати нараховані на задавнену вимогу, оскільки строк виконання зобов`язань ОСОБА_1 по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №415 від 21.11.2006 року було змінено, в зв`язку з чим перебіг позовної давності щодо стягнення основної заборгованості розпочався на тридцятий день з дня отримання вимоги про погашення всієї суми заборгованості, в 2008 році, яке передували даті можливого вчинення приватним нотаріусом Гандабура Г.П. виконавчого напису №3522.

АТ «Сенс Банк» позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості) до ОСОБА_1 не пред`явило.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що виконавчий напис №3522 щодо звернення стягнення на квартиру був здійснений на підставі документів, що встановлюють заборгованість по договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №415 від 21.11.2006 року, а також те, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення заявненої вимоги, суд вважає, що в позові АТ «Сенс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України необхідно відмовити.

Згідно з ст.141 ЦПК України, при задоволенні позову суд стягує судові витрати по справі, а враховуючи встановлену відсутність підстав для задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 76-81, 89, 141, 178-180, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на підставі ст. 625 ЦК України, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Суддя: О.Г. Літвінова