Справа № 465/5545/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1098/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про стягнення коштів.

Просив суд стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 120,00 грн та відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 6 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 23.03.2020 близько 12:00 год. на зупинці громадського транспорту пл.Соборна у м.Львові зайшов через передні двері трамвая №8, бортовий номер НОМЕР_1 , надав водію для купівлі проїзного квитка купюру номіналом 100 грн, яку той повернув без видачі проїзного квитка у зв`язку з відсутності решти зі 100 грн. Оскільки, іншої можливості оплатити проїзд не мав, здійснив проїзд без проїзного документа. В подальшому, при перевірці проїзних документів на маршруті, контролери незважаючи на пояснення щодо обставин, які унеможливили оплату проїзду, наклали штраф на суму 120 грн. Вважає, що дії працівників ЛКП «Львівелектротранс» є неправомірними, а кошти в розмірі 120 грн підлягають стягненню, як безпідставно набуті. Зазначає, що неправомірними діями відповідача завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях, витрачанні особистого часу для врегулювання питання щодо повернення коштів та переживаннях з приводу неправомірних дій відповідача, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, оскільки змушений був витрачати час та власні кошти на збирання необхідних документів та звернення до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського комунального підприємства ''Львівелектротранс'' на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 120 гривень, моральну шкоду у розмірі 500 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, а всього разом 1 460,80 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило Львівське комунальне підприємство «Львівелектротранс».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що на момент здійснення контролером перевірки у позивача не було квитка чи іншого документа, який дає право на проїзд, а тому у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.135 КУпАП. Відтак вважає, що контролер при накладенні та стягненні штрафу з позивача за безквитковий проїзд у трамваї виконував належним чином свої службові обов`язки. Оскільки, грошові кошти 120 грн. ЛКП «Львівелектротранс» отримало від позивача у передбачений законом спосіб, як оплата штрафу за безквитковий проїзд у громадському транспорті, тому відсутні підстави вважати цю суму безпідставно отриманою. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не грунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, наведе дає підстави зробити висновок, що ЛКП «Львівелектротранс» грошові кошти у розмірі 120 грн отримало від позивача у передбачений законом спосіб, як добровільна оплата штрафу за безквитковий проїзд у громадському транспорті. Тому, підстав вважати, що вищевказана сума є безпідставно отриманою відповідачем, як обгрунтовує позивач та суд, згідно статті 1212 ЦК України - немає. Враховуючи вищезазначене, вважає, що судом, при задоволенні позовної заяви, не було встановлено дійсних обставин справи, що в подальшому і привело до винесення незаконного оскаржуваного рішення.

Вважає вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди необгрунтованими, оскільки останній не надав суду необхідних належних та допустимих доказів на підтвердження кожної з зазначених в позовній заяві обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Дані вимоги є виключно декларативними, обгрунтовуються лише словами, що містяться в позові, без належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому цієї шкоди та відповідно її розмір.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 23.03.2020 ОСОБА_1 на трамвайній зупинці «площа Соборна» у м.Львові здійснив посадку на трамвай №8 (бортовий номер вагона №1184) за маршрутом АДРЕСА_1 , увійшовши до салону транспортного засобу через передні двері за наміру купити квиток у водія.

З цією метою поклав у монетницю грошові кошти банкнотою номіналом 100 грн.

Однак, водій трамвая ОСОБА_2 ці кошти не прийняв, а повернув без видачі проїзного квитка, оскільки не міг здійснити розрахунок та видати решту з суми у 100 грн.

Дані обставини підтверджується поясненнями водія трамвая ОСОБА_2 (а.с.20).

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про міський електричний транспорт», оплата транспортних послуг проводиться безпосередньо пасажирами та замовником. Право на користування транспортними послугами надає придбаний разовий квиток, закомпостований абонементний талон, проїзний квиток тривалого користування, картка, посвідчення або довідка, що дає право на пільговий проїзд згідно із законодавством, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєстрований електронний квиток.

Згідно з ч.7 ст.4 Закону України «Про міський електричний транспорт» правила надання послуг міським електричним транспортом затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п.33 «Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2004 №1735, безквитковий проїзд пасажира (несплата проїзду протягом однієї або більше зупинок), в тому числі проїзд без реєстрації електронного квитка або компостування абонементного талона, а так само провезення без квитка/талона дитини віком від семи до шістнадцяти років тягне за собою адміністративну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 4 «Правил надання населенню послуг з перевезень міським електротранспортом» визначено, що відносини перевізників і пасажирів під час надання транспортних послуг регламентуються Правилами користування міським електричним транспортом, які затверджуються відповідним органом місцевого самоврядування.

Згідно з п.4.2. «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові», пасажир, увійшовши у салон рухомого складу, зобов`язаний негайно (одразу, першочергово, без затримок) оплатити проїзд (завалідувати проїзний документ) з використанням того обладнання оплати проїзду (валідації), яке встановлено у цьому транспортному засобі. Відсутність або часткова несправність певних засобів оплати проїзду (валідації) не звільняє пасажира від обов`язку оплатити проїзд в інший доступний у цьому транспортному засобі спосіб. У разі несправності всіх засобів оплати проїзду (валідації) пасажир має право на безкоштовний проїзд у цьому транспортному засобі.

Відповідно до пп.6.3.1.1 та пп.6.3.1.2 п.6.3 «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові» пасажир зобов`язаний придбати проїзний документ до початку поїздки або у водія, після входу до салону транспортного засобу негайно (одразу, першочергово, без затримок) здійснити валідацію проїзного документа, переконатись в успішній його валідації та зберігати його до кінця проїзду. За наміру купити квиток у водія увійти у транспортний засіб тільки через передні двері.

Згідно з ст.135 КУпАП безквитковий проїзд пасажира, а так само провезення без квитка дитини віком від семи до шістнадцяти років: у поїздах приміського, місцевого або дальнього сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в міському транспорті - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі приміського або внутрірайонного сполучення - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; в автобусі міжміського і міжнародного сполучення та у міжміському електротранспорті - тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду; на суднах водного транспорту - тягне за собою накладення штрафу в п`ятикратному розмірі від вартості проїзду.

Оскільки, позивач увійшовши у салон рухомого складу через передні двері, одразу передав гроші водію для придбання квитка, коли трамвай ще перебував на зупинці, відтак ОСОБА_1 дотримався встановлених вимог придбання квитка для проїзду у трамваї АДРЕСА_1 , однак з незалежних від нього причин такого квитка не отримав.

Під час контролю оплати проїзду на маршруті руху трамвая №8 контролерами відповідача виявлено відсутність проїзного документа у ОСОБА_1 , і за безквитковий проїзд накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 120 грн, який стягнено контролерами на місці здійснення правопорушення, про що видано квитанцію від 23.03.2020 року серії ЛШ02 №003252 (а.с.21-22).

Проте, ОСОБА_1 скористався способом придбання проїзного квитка у транспортному засобі у водія, однак з незалежних від нього причин водій трамвая квиток не продав, а контролерами не виявлено у позивача можливості використання інших способів оплати проїзду, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 використав усі доступні способи оплати проїзду у трамваї №8, які передбачені «Правил користування міським електричним транспортом у м. Львові», а тому за змістом п.4.2. Правил у позивача виникло право на безкоштовний проїзд у цьому транспортному засобі.

Зі змісту статті 1212 ЦК України особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Оскільки, стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 120 грн відбулося без достатньої правової підстави, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що отримані ЛКП «Львівелектротранс» кошти в розмірі 120 грн підлягають поверненню позивачу на підставі статті 1212 ЦК України, адже такі були набуті безпідставно.

Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 23,1167 ЦП України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірного стягнення штрафу, позивачу дійсно заподіяно і моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку приниженням його честі та гідності, порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до суду.

За таких обставин, враховуючи характер та обсяг заподіяних моральних страждань, їх тривалість, а також виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.08.2023.

Головуючий

Судді