Справа № 333/4129/23
Провадження № 2/333/2320/23
13 грудня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
23.05.2023 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, становлення способу виховання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2018 року у справі №333/3469/18.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на сьогоднішній день з відповідачем проживає в Республіці Польща.
ОСОБА_1 є дідусем неповнолітньої ОСОБА_5 .
Ще в період перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у шлюбі позивач надав відповідачу дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання до Республіки Польща.
Після розірвання шлюбу відносини між сторонами у справі погіршилися, ОСОБА_4 почала чинити перешкоди у спілкуванні з батьком та дідусем. У 2018 році ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 мобільний телефон з сім-картою № НОМЕР_3 , який ОСОБА_4 заблокувала, чим перервала спілкування дитини з батьком та дідусем. Відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, не надає позивачам спілкуватися з ОСОБА_6 , не повідомляє про зміну місця проживання, що ускладнює пошук дитини. ОСОБА_4 зверталася до суду в Україні та Польщі з позовами про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , але вони були залишені без розгляду.
Позивачі звернулися із заявою в поліцію про розшук неповнолітньої ОСОБА_5 , про встановлення її місця знаходження, про проведення роз`яснювальних бесід з відповідачем про недопустимість вчинення дій, що чинять перешкоди у спілкуванні позивачів з дитиною.
Листом ВП №1 ЗРУП ГУНП від 26.11.2022 року №К-164/46/02/02-2022 позивачам було повідомлено, що під час телефонної розмови з ОСОБА_4 остання повідомила, що будь-які пояснення вона надавати відмовляється. Вона та донька знаходяться в безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, підтримувати зв`язок з колишнім чоловіком не бажає, дитина підтримки рідного батька не потребує.
Враховуючи викладене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивачі просять суд:
1) Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку ОСОБА_2 та дідусю ОСОБА_1 із неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;
2) Визначити час спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_7 , встановивши для ОСОБА_2 та ОСОБА_1 можливість спілкування:
- шляхом телефонних та відеорозмов з дитиною за допомогою засобів зв`язку та мессенджерів, тощо, - один раз на тиждень у період часу з 19:00 год. до 20:00 год., але не менше однієї години;
- шляхом особистого спілкування при відвідин ОСОБА_5 України;
- будь-яким чином не блокувати спілкування дитини ОСОБА_5 із батьком ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_1 .
3) Зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти позивачів про зміну номеру телефону ОСОБА_5 та адреси її фактичного місцезнаходження.
Ухвалою суду від 30.05.2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.
26.06.2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі №333/4129/23 у якості третьої особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування.
Ухвалою суду від 07.09.2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті.
Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що його син ОСОБА_2 на теперішній час проходить військову службу в Збройних силах України та перебуває під м. Бахмут. Він потребує моральної підтримки, яку отримував би, в тому числі, від спілкування з дитиною ОСОБА_5 . Останній раз позивачі спілкувалися з дитиною у серпні 2018 року. ОСОБА_2 подарував доньці мобільний телефон та позивачі деякий час спілкувалися з нею. У подальшому, номер мобільного телефону ОСОБА_5 було заблоковано та спілкування позивачів з нею припинилося. Він та ОСОБА_2 направляли листи поштою, а також на електронну адресу та мобільний телефон відповідача. Однак, ОСОБА_4 не відповідає та чинить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_5 . Відповідач блокує будь-які телефони, з яких позивачі намагалися з нею контактувати. Він 27.05.2023 року направив на номер мобільного телефону ОСОБА_4 чотири фотографії з ОСОБА_2 , які були отримані відповідачем, але наступного дня його номер був вже заблокований.
Позивачі були змушені звернутися до правоохоронних органів з заявами про розшук неповнолітньої ОСОБА_5 , про встановлення її місця знаходження, про проведення роз`яснювальних бесід з відповідачем про недопустимість вчинення дій, що чинять перешкоди у спілкуванні позивачів з дитиною. Проте, отримали відповідь, що під час телефонної розмови з відповідачем остання повідомила, що будь-які пояснення вона надавати відмовляється, вона та донька знаходяться в безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, підтримувати зв`язок з колишнім чоловіком не бажає, дитина підтримки рідного батька не потребує.
Відповідач ОСОБА_4 до зали судового засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа, а також заявою її представника ОСОБА_8 про ознайомлення з матеріалами справи, відзив на позовну заяву не надала.
Так, 11.08.2023 року на адресу суду електронним зв`язком надійшла заява від ОСОБА_8 , в якій остання вказала, що вона є представником ОСОБА_4 , із сайту «Судова влада України» їй стало відомо про призначення слуханням цієї справи. Копію позову відповідач не отримувала, про суть спору не обізнана. Просить суд надати можливість ознайомитися з матеріалами справи та перенести слухання справи. До цієї заяви долучила ордер на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_4 . Суд задовольнив вказане клопотання і надав стороні відповідача тривалий термін для ознайомлення з матеріалами справи для висловлення своєї позиції. Водночас, ні ОСОБА_8 , ні інший представник відповідача до суду так і не з`явилися.
13.11.2023 року ОСОБА_8 електронною поштою на адресу суду направила заяву, в якій зазначила, що дійсно 11.08.2023 року зверталася до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, але з 12.08.2023 року вона вже не має повноважень представляти ОСОБА_4 .
Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування ОСОБА_9 до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що позивач ОСОБА_1 не надає доступ до свого житла, у зв`язку з чим провести огляд та скласти відповідний акт за результатами огляду умов проживання позивача останнього не є можливим.
Прдставник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просив справу розглядати за його відсутністю та зазначив, що відповідач ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично мешкають у Республіці Польща ще з 2017 року.
Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2018 року у справі №333/3469/18 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.05.2004 року по 11.09.2018 року.

Вказаним рішенням шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано. Рішення набрало законної сили 12.10.2018 року.

Відповідно до свідоцтва про народження від 27.08.2009 року серії НОМЕР_4 , актовий запис №851, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_1 є дідом ОСОБА_5 .

Частиною 2 ст. 2 СК України визначено, що Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2, 8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Звичайно, мова йде про проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно з ч.1 ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1). Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. 3).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується інформацією з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 26.05.2023 року №04-46/3/3574.

Неповнолітня ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 04.10.2023 року.

Згідно з інформацією, наданою Державною прикордонною службою України, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_5 з 2017 року проживають в Республіці Польща та періодичну приїздять в Україну. Останній раз відповідач перетинала кордон України 26.07.2022 року у напрямку на виїзд через пункт пропуску «Смільниця», а неповнолітня ОСОБА_5 18.07.2021 року у напрямку на виїзд через пункт пропуску «Бориспіль D».

Частиною 1 ст. 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (ч. 1 ст. 263 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначили, що відповідач ОСОБА_4 чинить їм перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою ОСОБА_5 .

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що ч.1 ст.76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як доказ порушення відповідачем прав позивачів на спілкування з донькою та онукою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи копії смс-повідомлень, електронних листів, надісланих останніми на електронну адресу та в мессенджер ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які залишилися без відповіді.

Враховуючи відсутність відповіді ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на повідомлення позивачів, позивачі 23.09.2022 року звернулися до ГУНП в Запорізькій області з заявою, в якій просили оголосити в розшук малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановити її фактичне місце знаходження, провести роз`яснювальну роботу з ОСОБА_4 про необхідність надання батьку дитини інформацію з приводу фактичного місця знаходження та стану здоров`я спільної дитини, неприпустимість чинення перешкод у спілкуванні батька та дідуся з дитиною.

Відповідно до повідомлення з ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 26.11.2022 року №К-164/46/02/02-2022, під час телефонної розмови ОСОБА_4 пояснила, що разом з дочкою ОСОБА_5 12.07.2017 року виїхали за межі України та на даний час мешкають у Польщі в м. Щецин. ОСОБА_4 пояснення надавати відмовилась, зазначивши, що вона та її донька знаходяться у безпеці, жертвами злочину чи правопорушення не стали, з колишнім чоловіком ОСОБА_2 підтримувати зв`язок не бажає, на телефонні дзвінки та повідомлення не відповідає, оскільки створила нову сім`ю, у зв`язку з введенням воєнного стану, з метою захисту життя та здоров`я їхньої спільної дитини, повертатися до України не буде, дитина ОСОБА_5 підтримки рідного батька не потребує.

Враховуючи дані, повідомлені ОСОБА_1 у судовому засіданні, а також надані ним докази, суд дійшов до висновку, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні неповнолітньої ОСОБА_5 з її батьком ОСОБА_2 та її дідусем ОСОБА_1 .

Тому, вважаю за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку ОСОБА_2 та дідусю ОСОБА_1 із неповнолітньою ОСОБА_5 .

Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 мобілізований та проходить військову службу в Збройних силах України, що підтверджується витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_5 від 11.05.2023 року №326, у зв`язку з чим не проживає за зареєстрованою адресою.

При цьому, позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , доступ до житла представникам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування не надав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив свою позицію тим, що фактично у позовній заяві відсутня вимога щодо встановлення способу виховання онуки (доньки для ОСОБА_2 ) за місцем мешкання позивачів, тому обстеження його квартири він вважає зайвим.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами справи - батьками та дідом неповнолітньої ОСОБА_5 існує спір щодо участі батька та діда у вихованні дитини, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, вад здоров`я, неможливість утримувати дитину та приділяти достатню увагу її вихованню, освіті та духовному розвитку.

Крім того, матеріали справи не містять даних щодо негативного ставлення дитини до батька та діда, неналежного поводження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з ОСОБА_5 чи обставин впливу поведінки батька та діда на психоемоційне середовище дитини.

Відповідачем не надано доказів, що дають суду підстави дійти до висновку про неможливості встановлення побачень батька та діда із дитиною без участі матері.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені конфліктні відносини, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносини і така ситуація не дає можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку. Дані конфліктні відносини вочевидь не сприяють позивачам у реалізації можливості регулярно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

При цьому, активна поведінка батька ОСОБА_2 свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають напружені стосунки між собою, позивач має намір та бажання спілкуватися з ОСОБА_5 , брати участь у її вихованні та житті, на що має право на рівні з матір`ю ОСОБА_4 .

Також, суд приймає до уваги аналогічну позицію і ОСОБА_1 , який бажає спілкуватися з онукою та здійснює усі для цього можливі дії.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року).

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їх спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

При розгляді справи по суті судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.02.2023 року у справі № 208/4682/20, про те, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Також, у постанові від 14.02.2023 року у справі № 208/4682/20 Верховний Суд наголошує на тому, що, визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82).

Встановлений під час судового розгляду факт перешкоджання позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною з боку відповідача беззаперечно порушують їх права прав на участь у вихованні ОСОБА_5 та спілкуванні з нею, а тому позовні вимоги в частині зобов`язання позивача не чинити таких перешкод підлягають задоволенню.

Під усуненням перешкод у спілкуванні з дитиною слід розуміти обов`язок відповідача відповідно до встановленого рішенням суду графіком не чинити фізичні, психологічні, психічні та будь-які інші дії, що перешкоджають брати позивачам участь у спілкуванні та вихованні дитини у визначений за рішенням суду графіком час та місцем виконання рішення.

Суд зауважує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим з батьків, хто проживає окремо і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати і інтересам дитини.

Також, суд наголошує, що законодавством передбачено право дідуся на участь у вихованні онуки.

Для налагодження довірливих відносин між батьком, дідом і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися спілкування та формування емоційної прив`язаності ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (у разі відсутності такої або іії зникнення)

Саме тому, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 та неповнолітня дитина ОСОБА_10 на даний час проживають за межами України, суд вважає за можливе встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вихованні неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 :

- спілкування за допомогою телефонного та відео зв`язку з дитиною будь-якими засобами зв`язку, у тому числі мессенжерами, один раз на тиждень (у день за домовленістю сторін) у період часу з 19:00 год. до 20:00 год. (за київським часом) або в інший зручний для дитини час;

- особисте спілкування з дитиною під час приїзду ОСОБА_5 до України (у день та час за домовленістю сторін).

Саме такий спосіб участі батька та діда у вихованні дитини та спілкуванні з нею, на думку суду, повною мірою відповідатиме інтересам як батьків, діда, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у процесі вихованні ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу сторін на те, що саме батьки несуть відповідальність по відношенню до малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути з мамою, батьком та дідом. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки та дід не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.

За таких обставин суд позов задовольняє частково, залишаючи без задоволення позовну вимогу щодо зобов`язання будь-яким чином не блокувати спілкування дитини ОСОБА_5 із батьком ОСОБА_2 та дідусем ОСОБА_1 .

Вважаю, що вказана вимога по своєму змісту є аналогічною вимозі не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку та дідусю із неповнолітньою ОСОБА_5 , яку суд вже задовольнив.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність клопотання позивачів про стягнення судових витрат з відповідача, судовий збір судом покладається на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 141, 223, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування (юридична адреса: 69035, м. Запоріжжя, вул. Сєдова, буд. 5), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32) про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, становлення способу виховання дитини задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні батьку ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та дідусю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) із неповнолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити наступний порядок участі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) у вихованні неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 :

- спілкування за допомогою телефонного та відео зв`язку з дитиною будь-якими засобами зв`язку, у тому числі мессенжерами, один раз на тиждень (у день за домовленістю сторін) у період часу з 19:00 год. до 20:00 год. (за київським часом) або в інший зручний для дитини час;

- особисте спілкування з дитиною під час приїзду ОСОБА_5 до України (у день та час за домовленістю сторін).

Зобов`язати ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) повідомляти позивачів про зміну номеру телефону ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та адреси її місцезнаходження.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.12.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод