Справа № 303/5378/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - адвокат Овсепян Кристина Адіківна) до ОСОБА_2 (представник - адвокат Ільницький Сергій Михайлович), третя особа Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, у якому зазначив, що він та відповідач з 2017 року почали проживати без реєстрації шлюбу. Від цивільного шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.03.2019 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 10.12.2018 і до досягнення дітьми повноліття. 22.09.2020 виконавчий документ по даній справі повернуто на вимогу стягувача. Із моменту фактичного припинення шлюбних відносин у 2019 році і до дня подання позовної заяви, спільні малолітні діти проживають разом з ним та повністю перебувають на його утриманні. Мати добровільно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. На даний час, відповідачка не проводить час з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , навіть не цікавиться ними. Він із доньками проживає в м. Ужгороді та зареєстрований по АДРЕСА_1 , разом із ним проживають: донька - ОСОБА_3 , 2018 року народження; донька - ОСОБА_4 , 2018 року народження; батько - ОСОБА_6 , 1959 року народження; мати - ОСОБА_7 , 1963 року народження. Квартира в якій він проживає разом із доньками на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 (позивачу). Батько приділяє донькам максимум свого часу, уваги та любові, має з ними гарні стосунки, побудовані на довірі, а тому може гарантувати стабільне проживання в комфортних умовах, забезпечити їм почуття любові та безпеки. Оскільки діти з народження перебувають у постійному контакті з батьком, їх розлучення та відокремлення один від одного завдасть моральних страждань, як дітям, так і йому. 06.08.2022 між ОСОБА_1 та HD Jobs Kft укладено трудовий договір, відповідно до якого його заробітна плата становить 1 250 форінтів на годину. При цьому зайнятість працівників відбувається в режимі повного робочого дня, а за основу береться 8-ми годинний робочий день. Дана робота дозволяє йому забезпечувати достатні та належні умови проживання для малолітніх доньок. Враховуючи те, що відповідач не бере жодної участі у житті дітей, тому саме на нього покладено повне матеріальне забезпечення спільних дітей. 18.07.2022 виконавчий комітет Ужгородської міської ради виніс висновок № 456/23/02-14, відповідно до якого встановлено доцільним визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом з їх батьком - ОСОБА_1 . Просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.11.2022 до суду надійшов відзив на позову заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 2017 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цих відносин у них народилися двійнята. У 2018 році невдовзі після народження дітей відповідачка переїхала до своїх батьків в Мукачівський район, оскільки ОСОБА_1 зловживав алкоголем та систематично застосовував до неї насильство, зокрема і під час вагітності, внаслідок чого діти народилися недоношеними. У зв`язку із тим, що позивач не допомагав жодним чином утримувати дітей Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області у 2019 році стягнуто із ОСОБА_1 аліменти, а виконавчий лист подано до виконавчої служби. Згодом на прохання позивача, відповідачка повернулася до нього в м. Ужгород, де проживали разом до 2021 року та відкликала виконавчий лист про стягнення аліментів із виконавчої служби. У подальшому життя у сторін не склалося через надмірне вживання алкоголю позивачем та повторного застосування домашнього насильства до відповідачки. Після виходу ОСОБА_2 із декретної відпустки на роботу, діти на деякий час залишалися із батьками ОСОБА_1 , які згодом перестали давати дитину матері та при будь-якій першій можливості за спроби забрати дітей, наносять відповідачці тілесні ушкодження, що продовжується й по сьогоднішні дні. Позивач зазначає, що він є матеріально забезпеченим, проте жодних доказів про доходи ОСОБА_1 за період 2018 - 2022 років не подано, а відтак доводи про те що батько утримує дітей із 2019 року є неспроможними. Доводи позивача про те, що він приділяє дітям максимум часу та уваги є сумнівними, оскільки згідно копії трудового договору ОСОБА_1 виїжджає на заробітки за кордон, але доказів про час перебування за кордоном позивачем не надано. Позитивна характеристика ОСОБА_1 спростовується неодноразовим притягненням його до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. У позовній заяві зазначається, що батько вживає заходів для лікування дітей, при цьому жодних доказів на підтвердження цього не надано, як і не надано доказів, що батько забезпечує дітей дошкільною освітою. У висновку органу опіки та піклування зазначено, що зі слів ОСОБА_1 діти відвідують дитячий садок, проте, останнім будь-яких довідок про це не подано, а органом опіки та піклування не перевірено, зокрема шляхом надіслання запитів. Також ОСОБА_1 не подано довідку про сплату аліментів, дані обставини органом опіки та піклування також не перевірялися. Про поверхневість висновку свідчать і ті факти, що органом опіки та піклування не встановлювалася прихильність дітей до матері чи батька, п`ять фактів вчинення домашнього насильства та нетверезого водіння автомобілем ОСОБА_1 , хоча всі судові рішення є відкриті для будь-якої фізичної та юридичної особи, встановити дані обставини не вимагає значного часу та зусиль. Більше того, ОСОБА_1 на момент ухвалення висновку не мав самостійного доходу, наявність трудового договору із працевлаштуванням у м. Будапешт не свідчить про такий дохід, жодних довідок чи декларацій про доходи - не надано. Також органом опіки та піклування не з`ясовано, яким чином батько збирається виховувати доньок виїжджаючи на заробітки за кордон. Просив у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей відмовити, стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень).

Одночасно із поданням відзиву представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів.

04.11.2022 представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідачем не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження факту зловживання позивачем алкоголем та застосуванням до відповідачки насильства, зокрема під час вагітності. Думка про те, що спільні діти сторін народилися недоношеними через застосування до матері насильства також не має документальних підтверджень. У матеріалах справи не міститься жодного висновку лікаря (лікарської установи), які підтверджують той факт, що діти народилися недоношеними, а також встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між таким передчасним народженням і заподіянням насильства. Відповідач долучила до відзиву фотознімок, на якому зображена вагітна ОСОБА_2 , яка лежить на ліжку і має почервоніння на лівій частині обличчя. Проте з даного фотознімку не вдається можливим встановити джерело виникнення почервоніння на обличчі. А відтак, такий фотознімок не може слугувати доказом, що ОСОБА_1 наносив будь-які тілесні ушкодження відповідачу. Щодо тверджень відповідача, що їй чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми, то такі теж не заслуговують на увагу суду. Відповідач долучила до відзиву диск із відеозаписами, з яких не вдається достеменно встановити ні дату, ні обставини, які зображені на відеоматеріалах. Крім того, зазначила, що не зважаючи на відсутність офіційного працевлаштування, батько завжди працював та намагався забезпечити донькам найкращі умови проживання та виховання. Починаючи з червня 2022 року, позивач уклав трудовий договір із HD Jobs Kft., і почав отримувати стабільну заробітну плату, яка передбачена договором - 1250 форінтів на годину. Дане працевлаштування дає можливість батьку в будь-який час приїжджати в Україну (вихідні дні тижня), або будь-коли за попереднім повідомлення роботодавця. Даний рівень доходу дозволяє батьку самостійно забезпечувати дітей усім необхідним, адже не зважаючи на те, що мати не проживає разом з доньками, остання не вважає за необхідне надавати дітям кошти. Щодо посилання на те, що ОСОБА_1 не сплачує аліменти на утримання доньок, то такий аргумент є абсурдним зважаючи на те, що діти не проживають із матір`ю і відповідно у останньої відсутня необхідність утримувати їх, а в матеріалах справи міститься постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, і сама відповідачка в тексті відзиву вказує, що забрала виконавчий лист із виконавчої служби. Діючи в межах своїх повноважень, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради виніс висновок № 457/23/02-12 від 18.07.2022, відповідно до якого доцільно визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_3 разом із батьком - ОСОБА_1 . Під час підготовки вищевказаного висновку, працівники служби у справах дітей здійснили обстеження житлових умов батька та матері, дослідили усі надані документи, а також провели бесіди із батьками та з дітьми. Оцінивши всі обставини в сукупності, орган опіки і піклування дійшов до обґрунтованого висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей. Просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16.11.2022 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що 08 листопада 2022 року відповідачка отримала відповідь на відзив з якою вони не погоджуються з наступних підстав. Відповідь на відзив викладений у формі думки, будується виключно на припущення, здогадках, міркуваннях, бажанням видати надумане за дійсне, без надання будь-яких доказів. Зазначив, що з 2019 року діти проживають із батьком та перебувають на його утриманні, а мати самоусунулася від виконання своїх материнських обов`язків. Проте рішенням Мукачівського міськрайонного суду про стягнення аліментів із батька на користь матері встановлено, що станом на 2019 рік діти проживають із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2019 встановлено, що ОСОБА_1 04.07.2019 було вчинено домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 . Виконавчий лист про стягнення аліментів ОСОБА_2 відкликала із виконавчої служби лише 22.09.2020, що однозначно свідчить про те, що у 2018-2020 роках сторони проживали разом. Стороною позивача акцентується увага, що ОСОБА_1 є матеріально забезпеченим, проте жодних доказів про доходи ОСОБА_1 за період 2018-2022 років не подано, а відтак доводи про те що батько утримує дітей із 2019 року є неспроможними. Всі ознаки наклепу та посягання на честь і гідність відповідачки мають тези викладені у останньому абзаці аркуша 4 відповіді на відзив, зокрема про те, що ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь, зраджувала чоловіка, залишала дітей, зникла з їх життя, не використовувала гроші в інтересах дітей, при цьому жодних доказів цьому суду не надано. Натомість дані обставини спростовуються позитивними характеристиками на ОСОБА_2 по місцю роботи і проживання, службою у справах дітей, висновком нарколога та психіатра, а також загальними медичними висновками, згідно яких ОСОБА_2 здорова. За наведених обставин позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, надуманими та до задоволення не підлягають. Просив у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей із батьком відмовити.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2022 відкрито провадження по даній справі та визначено розглянути справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.11.2022 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що він разом з ОСОБА_2 з 2017 року проживали однією сім`єю без укладення шлюбу в АДРЕСА_1 . У травні 2018 року в них народилося двоє дітей. Крім них, у зазначеній квартирі також проживали його батьки. У липні 2019 року він повернувся з роботи і довідався, що ОСОБА_2 залишила дітей з його батьками, а сама поїхала в село Драгиня Мукачівського району. Через деякий час вони помирилися, уклали договір найму квартири і знову продовжували проживати однією сім`єю у 2020-2021 роках. У серпні 2021 року відповідачка забрала речі і поїхала проживати в село Драгиня Мукачівського району, де проживає по теперішній час. З червня 2022 року він тимчасово працював в Угорщині, в зв`язку з необхідністю заробити грошові кошти на лікування дитини. Дозвіл на працевлаштування було оформлено строком на один рік. У період роботи в Угорщині два рази приїжджав в Україну на засідання опікунської ради. Літом 2022 року він звернувся до органу опіки та піклування для визначення місця проживання дітей разом з ним. Відповідачка дітьми не цікавилась, не поздоровляла з днем народження і тільки у вересні 2022 вона прийшла до його батьків і хотіла забрати дітей, в зв`язку з чим його батьки змушені були викликати працівників поліції. Це був останній випадок коли відповідачка бачила дітей. У грудні 2022 року відповідачка також звернулася до органу опіки та піклування для визначення місця проживання дітей разом з нею. Орган опіки та піклування прийняв рішення про визначення місця проживання дітей разом з ним. 26.03.2023 він повернувся в Україну, оскільки бажає бути разом з дітьми, створив нову сім`ю, працевлаштувався на території України і не планує виїжджати за кордон. У нього немає документів, які підтверджують припинення трудових відносин в Угорщині. Виїзди за кордон 23.04.2023 та 23.05.2023 пояснив необхідністю забрати особисті речі та оформлення документів про звільнення з роботи в Угорщині. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача Овсепян К.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і пояснила суду, вона та позивач ОСОБА_1 зустрічалися з 2017 року і проживали разом до 2019 року. У 2018 році у них народилися двоє дітей. Вона переїхала проживати до батьків в с. Драгиня Мукачівського району в листопаді 2019 року, але на прохання позивача у квітні 2020 року вона повернулася в м. Ужгород. Вони орендували квартиру недалеко від батьків ОСОБА_1 де продовжували проживати однією сім`єю. Після закінчення декретної відпустки вона у травні 2021 року вийшла на роботу, тому залишала дітей з батьками позивача. У серпні 2021 переїхала проживати в с. Драгиня Мукачівського району. Вона приїжджала до дітей в м. Ужгород, але батьки позивача робили їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, в зв`язку з чим вона змушена була звертатися в поліцію, а також в органи опіки та піклування для визначення місця проживання дітей разом з нею.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник Виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вважав за доцільне визначити місце проживання дітей разом з батьком, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. На момент обстеження умов проживання дітей за місцем проживання батька, останнього на момент обстеження не було, оскільки він знаходився на роботі в Угорщині. Питання про визначення місця проживання дітей розглядали неодноразово, тому наявні два висновки органу опіки та піклування.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Відповідно до свідоцтв про народження від 10.05.2018, які видані Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач по справі.

Із довідки ТОВ «Житло-Сервіс» №98 від 13.05.2022 вбачається, що ОСОБА_1 , 1985 року народження проживає в АДРЕСА_1 . Його сім`я складається з наступних осіб: донька - ОСОБА_3 , 2018 року народження; донька - ОСОБА_4 , 2018 року народження; батько - ОСОБА_6 , 1959 року народження; мати - ОСОБА_7 , 1963 року народження.

Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного хворого від 18.11.2019, 20.12.2019, 23.02.2022, 19.05.2022, 17.06.2022, 01.07.2022 Закарпатського центру зору ТОВ «ЗЦМО», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено діагноз: збіжна паралітична косоокість, далекозорість слабого ступеню обох очей, збіжна співдужжня косоокість, горизонтальний ністагм лівого ока. Їй призначалось лікування та надавались рекомендації

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 24.12.2008, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної, сумісної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї: дружині - ОСОБА_7 , сину - ОСОБА_1 . Загальна площа квартири становить 65,90 кв.м.

Із характеристики на мешканця мікрорайону ТОВ «Житло-Сервіс» м. Ужгород виданої директором ТОВ «Житло-Сервіс» Тереняк Б.І. вбачається, що ОСОБА_1 проживає на території ТОВ «Житло-Сервіс» з 2005 року. За час проживання зі сторони сусідів ніяких нарікань не надходило.

Згідно трудового договору від 08.06.2022 між роботодавцем - HD Jobs Kft (штаб квартира: 1087, м. Будапешт, площа Бароша, 1.3/14) та працівником - Dranchak Vasyl (дата народження: НОМЕР_1 ) укладено трудовий договір, який діє з 2022.06.08. Відповідно до умов даного трудового договору основна заробітна плата працівника: 1.250 форинтів на місяць, надання роботи відбувається за почасовою оплатою, місце виконання роботи: 3032 Апц, Іпарі площа 1. Зайнятість працівників згідно договору відбувається в режимі повного робочого дня, за основу береться 8 годинний робочий день.

Відповідно до наказу про прийняття на роботу ФГ «Від кумів» № 1-к від 11.04.2023, ОСОБА_1 прийнято на посаду водія з 11 квітня 2023 року з посадовим окладом 6700,00 гривень на місяць.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 року встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 26.03.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 10 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, тому зазначена обставина не підлягає доказуванню на підставі ч.4 ст.82 ЦПК України.

Із постанови державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерня Є.М. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.09.2020 вбачається, що виконавчий лист №303/7719/18 виданий 28.03.2019 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 10 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття повернуто стягувачу у зв`язку із поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа згідно п.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 року встановлено, що виконавчий лист №303/7719/18 знову пред`явлено до виконання ОСОБА_2 та постановою державного виконавця від 03.11.2022 року відкрито виконавче провадження ВП №70206911. Станом на 31.12.2022 заборгованість по сплаті аліментів становить 108 000 грн.

Також із постанови Закарпатського апеляційного суду від 29.06.2023 року, якою залишено без змін рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей встановлено, що у січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей, але рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до копії постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2019 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень за те, що він за місцем проживання, а саме в АДРЕСА_1 , перебуваючи з ознаками алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_2 домашнє насильство, яке полягало у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої.

Крім того, з постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.12.2021 про справі про адміністративне правопорушення №308/11483/21, а також відомостей зі стану розгляду цієї справи з сайту Судової влади України вбачається, що ОСОБА_1 по цій справі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Відповідно до консультативного висновку спеціаліста психіатра нарколога Ужгородської міської поліклініки Устінова О.В. від 18.10.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 без психотичної симптоматики, на обліку у нарколога не перебуває.

Згідно з консультативним висновком спеціаліста психіатра Ужгородської міської поліклініки Бодля В.В. від 17.10.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент огляду ознак психічних захворювань не проявляє.

Відповідно до висновку про стан здоров`я КНП «Ужгородський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ужгородської міської ради від 19.10.2022, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 соматично здорова.

Із витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» вбачається, що громадянин (ка) України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на території України станом на 25.10.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Наданий суду висновок про стан здоров`я ОСОБА_2 від 19.10.2022 свідчить про те, що вона здорова.

Відповідно до характеристики виданої Зняцівським старостинським округом №568/15-12 від 18.10.2022, громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в АДРЕСА_2 разом з дітьми: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На даний час працює медсестрою у КНП «ЗПЦ» ЗОР у м. Ужгороді. За період проживання за вказаною адресою скарг від односельчан та сусідів про її погану поведінку до виконавчого комітету не надходило.

Згідно характеристики КНП «ЗПЦ» ЗОР ОСОБА_2 , 1987 року народження працює в КНП «Закарпатський протипухлинний центр» з 2006 року на посаді сестри медичної стаціонару хіміо-терапевтичного відділення по теперішній час. За період роботи в закладі медсестра ОСОБА_2 проявила себе дисциплінованим, грамотним працівником, постійно підвищує свій професійний рівень, в колективі користується авторитетом, бере активну участь у громадському житті диспансеру, порушень трудової дисципліни та стягнень не має.

Довідка Зняцівського старостинського округу Великолучківської сільської ради №567/45-12 від 18.10.2022 свідчить про те, що ОСОБА_2 , 1987 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . До складу її сім`ї входять: син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до довідки про доходи №869 виданої КНП «Закарпатський протипухлинний центр» ЗОР, ОСОБА_2 працює за основним місцем роботи з 17.07.2006 медичною сестрою стаціонару КНП «Закарпатський протипухлинний центр» ЗОР. Середньомісячний дохід останньої становить 18875,97 грн. Загальна сума доходу за період з березня 2022 року по серпень 2022 року становить 113255,82 грн.

Із відповіді Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.07.2023 вбачається, що ОСОБА_2 10.06.2022 та 01.11.2022 зверталась до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявами щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 разом з нею. Батько дітей ОСОБА_1 також звертався до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради із заявою від 16.05.2022 щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 разом з ним. Органом опіки та піклування надані відповідні висновки, проте жодного рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради стосовно визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_3 не приймалось.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша ст.129 Конституції України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно з положеннями ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За ст.ст. 15,157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (частина перша статті 161 СК України).

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено правовий висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону України «Про міжнародні договори України», а також не містить положень щодо набрання нею чинності.

У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

У зв`язку з зазначеним при визначенні місця проживання дитини судам необхідно, крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вирішуючи спір з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, суд бере до уваги ставлення позивача до виконання батьківських обов`язків, який згідно трудового договору від 08.06.2022 працевлаштувався в HD Jobs Kft, за умовами якого місце роботи ОСОБА_3 знаходиться в Угорщині. Судом встановлено, що в зв`язку з необхідністю виконання умов трудового договору ОСОБА_1 знаходився за кордоном з 06.06.2022 по 12.07.2022, з 13.07.2022 по 11.12.2022, з 31.12.2022 по 26.03.2023. Тобто зазначене свідчить, що ОСОБА_1 мав можливості приділяти дітям достатньо часу, турботи, уваги та в повній мірі не брав участі в їх вихованні, оскільки на тривалий період часу залишив їх зі своїми батьками.

Посилання позивача на те, що необхідність залишити дітей разом з його батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була викликана нагальною потребою заробити грошові кошти на лікування дитини, не доведена позивачем, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів необхідного розміру витрат на лікування та відсутність у нього грошових коштів для цього.

Суттєве значення для вирішення спору мають і особисті якості батьків. Так, позивач надав суду посередню характеристику з місця проживання, але при вирішенні спору, суд бере до уваги поведінку позивача під час спільного проживання з відповідачкою, який допускав насильство в сім`ї та мав місце факт керування ним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 допускає таку поведінку, яка може негативно вплинути на малолітніх дітей.

Посилання позивача на припинення трудових відносин з HD Jobs Kft в Угорщині та наданий суду наказ керівника ФГ «Від кумів» №1-к від 11.04.2023 про прийняття ОСОБА_1 на роботу в якості водія з 11.04.2023 не може свідчити про те, що він остаточно припинив трудові відносини з HD Jobs Kft і з цього часу буде проживати разом з дітьми на території України, оскільки не надав суду жодного доказу, який підтверджує припинення трудових відносин з HD Jobs Kft.

Суд також бере до уваги, що позивач повернувся в Україну та працевлаштувався тільки під час вирішенні спору судом.

Надані суду акти про проживання дітей у квартирі АДРЕСА_1 разом з позивачем, бабусею та дідусем з 2019 по теперішній час суд не може взяти до уваги, оскільки вони не є допустимими, достовірними і достатніми письмовими доказами, які підтверджують відображені в них обставини.

Так, суд вважає, що шляхом складання акту можливо підтвердити наявність певних обставин на момент його складання, а не обставин за певний період часу. Акти не містять дату їх складання. Зазначені акти підписали сусіди, але в актах відсутні відомості про дослідження спірного житла на предмет проживання в ньому певних осіб. Також акт не міститься даних, на підставі яких особи, які підписали акт дійшли висновку про проживання у зазначеному житловому приміщенні у зазначений період часу певних осіб.

Крім того, зазначений акт не є письмовим документом у розумінні закону, оскільки в ньому відсутнє посвідчення належності підписів цим особам.

Заперечуючи проти позову відповідачка посилалась на перешкоджання позивача та його батьків у її спілкуванні із дітьми, на підтвердження чого надала суду відеодокази.

Дослідивши надані відповідачкою відеозаписи, судом встановлено факт перешкоджання позивачці у спілкуванні із дітьми, проте, дану справу суд розглядає в межах позовних вимог про визначення місця проживання дітей, а не про участь у вихованні, спілкуванні із дітьми.

Разом з тим, суд звертає увагу, що створювані одним із батьків для іншого протягом тривалого часу перешкоди у вихованні дітей та спілкуванні з ними мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, до якої належить як батько, так і мати дитини, а отже в такому разі поведінка того із батьків, хто створює перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд не може взяти до уваги твердження позивача та його представника, що відповідачка сама добровільно покинула дітей на проживання разом з батьком, оскільки воно спростовується повідомленням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 05.07.2023 із якого вбачається, що відповідачка приймала заходи для усунення перешкод у проживанні разом з дітьми, оскільки з цього приводу зверталася до органу опіки та піклування 10.06.2022 та 01.11.2022, а також поясненнями свідка ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що під час спілкування відповідачка повідомила їй, що бажає забрати дітей для проживання разом з нею.

У судовому засіданні позивач зазначив, що він створив нову сім`ю, але не надав суду докази відносин, які склалися між новим членом сім`ї позивача та дітьми. Зазначене має суттєва значення для вирішення спору з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, оскільки позивач, новий член його сім`ї та діти проживають в одному житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Пояснення свідка ОСОБА_7 про те, що відповідачка покинула дітей на батька і не зустрічалась з ними та не цікавилась ними, не приймала участі в їх утриманні та вихованні, суд не може взяти до уваги, оскільки вони спростовують іншими доказами по справі. Зазначені пояснення суд розцінює як суб`єктивну та помилкову думку свідка, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що позивач проживає з дітьми з червня 2019 року по теперішній час і самостійно займається їх вихованням та утриманням, але зазначене не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки надані суду докази свідчать про інше.

У частинах першій, другій статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

З досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 303/3102/19.

З урахуванням наведеного суд не з`ясовував думку дітей у судовому засіданні щодо їх бажання проживати із батьком, з огляду на їх малолітній вік та можливий психологічнотравматичний вплив на них при встановленні таких обставин за їх участі.

Частини 5,6 ст. 19 СК України передбачає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.12.2022 №886/23/01-12 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та фактично проживають за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своїм батьком. Акт обстеження від 16.11.2022 складений за результатами проведення обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 вказує на те, що умови проживання в трикімнатній квартирі добрі. В помешканні є всі комунальні зручності (світло, вода, газ). Квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний стан квартири знаходиться на належному рівні. Для виховання та розвитку дітей є окрема кімната, яка облаштована спальними місцями. В дитячій кімнаті є телевізор та шафа для одягу, одяг та взуття по сезону, іграшки та продукти харчування. За даною адресою фактично проживають батько дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його малолітні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також бабуся дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Стосунки сім`ї традиційні, доброзичливі. Діти доглянуті та охайні, в приміщенні чисто, охайно та затишно. У результаті бесіди з бабусею дітей з`ясовано, що батько малолітніх на момент обстеження перебував на роботі. Згідно акту оцінки потреб 16.11.2022 складеного працівником Ужгородського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, батьківські обов`язки виконує бабуся з дідусем. Тато перебуває на заробітках в Угорщині.

Мати дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Акт обстеження складений за результатами проведення обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 вказує на те, що умови проживання в одноповерховому чотирикімнатному будинку хороші. Загальна площа помешкання - 120 м.кв., житлова - 90 м.кв. В будинку є коридор, ванна, кухня, вбиральня та 4 житлові кімнати. Житло облаштовано електропостачанням, центральним опаленням, водопроводом. Є власне господарство, широкий просторий двір, сад, літня прибудова. Для виховання та розвитку дітей є ігровий майданчик. Для дітей облаштовані кімнати. За даною адресою фактично проживають ОСОБА_2 , її батьки ОСОБА_15 , 1962 року народження та ОСОБА_16 , 1959 року народження, син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та донька - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У хаті прибрано та охайно. Діти гарно одягнуті і ситі. Мирослава веде правильний образ життя, серед сусідів характеризується доброю і ввічливою людиною. На запитання працівників служби чому двоє молодших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не проживають разом з нею, відповіла, що так склались сімейні обставини. Враховуючи все вищенаведене, розглянувши наявні матеріали та насамперед діючи в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому повторно встановлено доцільним визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з їх батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою його місця проживання. Матері дітей повторно рекомендовано звернутись з заявою про встановлення порядку участі у вихованні доньок.

Суд не погоджується з наданим висновком, оскільки він орієнтований здебільшого на визначення кращих умов для дітей не з їхнім батьком, а в родині батька ОСОБА_1 , тобто під наглядом бабусі та дідуся, які виконують батьківські обов`язки. Зі змісту висновку вбачається, що батько дітей не мешкає з дітьми та не доглядає їх самостійно. Отже, з наданого органом опіки та піклування висновку не вбачається належного обґрунтування визначення місця проживання дітей саме з батьком.

Крім того, у висновку не викладено жодних обставин, які б свідчили про неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо виховання та утримання малолітніх дітей. Натомість в даному висновку зазначено, що за результатами проведення обстеження умов проживання за місцем проживання ОСОБА_2 для виховання та розвитку дітей є всі належні умови, ігровий майданчик, для дітей облаштовані кімнати.

У висновку не наведені мотиви, чому найкращі інтереси дітей будуть забезпечені при їх проживанні з батьком, а не з мамою.

Суд звертає увагу, що висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини не має переваги над іншими доказами, він має рекомендаційний характер, і повинен оцінюватись в сукупності з іншими доказами.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Суд також звертає увагу і на вік дітей, яким виповнилось п`ять років і вони є малолітніми, та потребують не тільки любові і турботи батька, а й материнської любові і турботи.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх умови проживання, враховуючи найкращі інтереси дітей суд вважає, що відсутні підстави для визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст.ст. 8, 51, 129 Конституції України, ст.ст. 7, 15, 19, 141, 150, 157, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 15, 29 ЦК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про визначення місця проживання дітей - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 11.08.2023.

Суддя