Номер провадження: 22-ц/813/330/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізінг» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019року, постановленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 02.12.2019 року, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізінг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРТРЕР» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 662 879 грн. 57 коп.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 662 879 грн. 57 коп.;

- стягнути судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 11 травня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 66-0/МБ із змінами та доповненнями.

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США та 2 020 000 грн., зі строком повернення кредиту у повному обсязі до 10 травня 2022 року та сплатити за користування кредитом відсотки, виходячи з відсоткових ставок, вказаних у п.3.1 кредитного договору.

В забезпечення кредитних зобов`язань Банк уклав договори поруки від 11 травня 2007 року та додаткові угоди до них від 31.11.2007 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зобов`язалися нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 за виконання кредитних зобов`язань.

Також позивач зазначив, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору та станом на 27 квітня 2015 року має кредитну заборгованість у розмірі 43 662 879 грн. 57 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Судом до участі у справі в якості третіх осіб були залучені Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр факторингових послуг», товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРТРЕР».

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» залишений без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи щодо не надання до суду належних доказів заборгованості відповідачів, щодо відсутності у позивача права вимоги за кредитним договором, а також щодо відсутності підстав для стягнення відсотків та пені за прострочення заборгованості по основному боргу, кредиту, відсоткам.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги і залишити рішення суду без змін, посилаючись на відповідність висновків суду щодо встановлених обставин справи.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не обґрунтовані та не підтверджені матеріалами справи, а з наданих позивачем доказів встановити розмір фактичної заборгованості неможливо, як неможливо і перевірити правильність розрахунків, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу від 28 січня 2020 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 22 т. 6).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 03 лютого 2020 року провадження у справі з апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було відкрито (а.с. 23-24 т. 6).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 квітня 2020 року справа призначена до розгляду (а.с. 67 т. 6).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року замінений у справі позивач АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його правонаступника ТОВ «Олком-Лізінг».

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 196 т. 7).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 16 березня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Воронцової Л.П. (а.с. 197 т. 7).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 12 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Воронцової Л.П., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 2-3 т. 8).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 28 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 5-6 т. 8).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28червня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийнята до провадження та призначена до розгляду на 01 серпня 2023 року (а.с. 7 т. 8).

Учасники справи про призначене судове засідання на 01 серпня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 9-14, 22-35 т. 8).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , адвоката Труби К.Б., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за таких підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11 травня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 66-07/МБ, відповідно до якого позичальнику надані кредитні кошти окремими траншами у межах непоновлюваної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 950 000 доларів США на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом та сплатою комісійних винагород (а.с. 7-10 т. 1).

11 травня 2007 року в забезпечення кредитного договору були укладені два окремі договори поруки з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 (а.с. 27-28, 30-31 т. 1).

Додатковою угодою №1 від 21 травня 2007 року до кредитного договору № 66-07/МБ між банком та ОСОБА_1 узгоджено видачу траншу в сумі 506 878,90 доларів США з встановленим графіком погашення (а.с. 11-15 т. 1).

Додатковою угодою №2 від 23 травня 2007 року до кредитного договору № 66-07/МБ між банком та ОСОБА_1 узгоджено видачу траншу в сумі 443 121,10 доларів США з встановленим графіком погашення (а.с. 16-20 т. 1).

Згідно додаткової угоди №3 від 30 листопада 2007 року були внесені зміни до Кредитного договору і позичальнику було відкрито непоновлювану мультивалютну кредитну лінію у розмірі 6 757 635 грн. на строк до 10 травня 2022 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом у доларах США та 16% за користування кредитом у Національній валюті України (а.с. 21-26 т. 1).

На видачу наступного траншу в Національній валюті України в сумі 2 020 000 грн. між Банком та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №4 від 30 листопада 2007 року (а.с. 22-26 т. 1).

В той же день 30 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 і окремо з кожним з поручителем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені дві додаткові угоди до договорів поруки (а.с. 29, 32 т. 1).

Також на забезпечення виконання вказаного кредитного договору, 14 травня 2007 року та 30 листопада 2007 року між банком та позичальником укладений іпотечний договір з відповідними змінами, за яким ОСОБА_1 , як майновий поручитель передала в іпотеку банку належне їй майно - нежитлові приміщення підвалу загальною площею 510,60кв.м., які розташовані в АДРЕСА_1 , узгодженою вартістю в 8 832 600 грн. 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2012 року по справі 22ц-802/12 було звернуто стягнення в межах кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в загальній сумі 12 305 531 грн. 43 коп., яка складається з:

- 485 758,05 доларів США, еквівалентних 3 870 714 грн. 45 коп., 424 137,92 доларів США, еквівалентних 3379 700 грн. 60 коп., та 1 880 247 грн. 08 коп. боргів за тілом кредитів,

- 139 794,60 доларів США, еквівалентних 1 113 939 грн. 28 коп., 118 437,52 доларів США, еквівалентних 943 757 грн. 50коп. та 23 004 грн. 57 коп. сум заборгованості за процентами, та

- 593 296 грн. 96 коп., 490 474 грн. 72 коп. і 10 396 грн. 27 коп. сум пені,

на предмет іпотеки - нежитлові приміщення кафе, які розташовані в АДРЕСА_1 , та складаються з нежитлових приміщень підвалу, першого поверху, антресолі в літ. А-4 (прим. з 99-1 по 99-35), загальною площею 510,60кв.м., і належать на праві власності ОСОБА_1 , та передані нею в іпотеку на підставі іпотечного договору з відповідними змінами від 14 травня 2007 року і 30 листопада 2007 року, укладеного між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рудою О.М., шляхом проведення публічних торгів з встановленням початкової ціни в сумі 8 832600грн. 00 коп. (а.с. 54-55 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 07.05.2015 року, встановлена сума заборгованості, яка виникла станом на 29 січня 2013 року на загальну суму 2 300 268,77 грн. На підставі цього було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 грн. 77 коп., а також було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитним договором в сумі 2 300 268 грн. 77 коп. (а.с. 58-60 т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, а за ст. 625 ЦК України, позовні вимоги заявлені не були, тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення сум відсотків у вигляді сум строкової та простроченої заборгованості по відсоткам та пені за прострочення заборгованості по основному боргу, кредиту, відсоткам.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується не в повній мірі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку з яким погоджується колегія суддів про те, що вимоги банку про стягнення процентів за ставкою встановленою у кредитному договору, після того, як кредитний договір припинив свою дію, після стягнення в судовому порядку не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та задоволенню не підлягають.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених обставин, а саме те, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 09 квітня 2012 року по справі 22ц-802/12 було звернуто стягнення в межах кредитної заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в загальній сумі 12 305 531 грн. 43 коп., яка складається з:

- 485 758,05 доларів США, еквівалентних 3 870 714 грн. 45 коп., 424 137,92 доларів США, еквівалентних 3379 700 грн. 60 коп., та 1 880 247 грн. 08 коп. боргів за тілом кредитів,

- 139 794,60 доларів США, еквівалентних 1 113 939 грн. 28 коп., 118 437,52 доларів США, еквівалентних 943 757 грн. 50коп. та 23 004 грн. 57 коп. сум заборгованості за процентами, та - 593 296 грн. 96 коп., 490 474 грн. 72 коп. і 10 396 грн. 27 коп. сум пені, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17 березня 2015 року станом на 29.01.2013 року стягнуто розмір заборгованості, який складає різницю між заборгованістю та вартістю майна, на яке звернуте стягнення у загальному розмірі 2 300 268,77 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по основному боргу, відсотків передбачених кредитним договором та пені, який вже було стягнуто.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, позивачем розраховані відсотки, відповідно до кредитного договору, також у позові йде посилання на ч. 2 ст. 625 ЦК України, та банк також зазначає, що має право на стягнення 3% річних.

Колегія суддів звертає увагу, що після закінчення строку кредитування чи у разі реалізації вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів за кредитним договором, однак має право на стягнення відсотків у розмірі 3% річних зазначених у ст. 625 ч. 2 ЦК України.

З урахуванням того, що рішенням апеляційного суду від 17.03.2013 року стягнуто з відповідачів заборгованість у розмірі 2 300 268,77 грн., колегія суддів приходить висновку, що саме на цю суму заборгованості нараховуються 3% річних з моменту постановлення рішення суду, а саме з 17.03.2013 року по день звернення з позовом до суду до 10.06.2015 року, тобто за 2 місяця 23 дня (2300268 грн. :100%х3%:12 місяців х2 місяця 23 дня), що складає 15 910 грн. 18 коп.

З урахуванням того, що рішенням Апеляційного суду Одеської області було стягнуто солідарно за різними договорами поруки з боржника та поручителів залишок заборгованості у розмірі 2300268 грн., колегія суддів приходить висновку про стягнення 3% річних з зазначеної суми за період з 17.03.2013 року до 10.06.2015 року в такому ж саме порядку, у загальному розмірі 15910 грн. 18 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом необґрунтовано прийнято до уваги про подання позову під час відсутності прав вимоги у банку, колегія суддів вважає не обґрунтованим з підстав того, що провадження було відкрито 06.07.2015 року, тобто після розірвання договору та повернення банку 08.06.2015 року прав вимоги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального, або процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізінг» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2019 року в частині відмови у стягненні 3% річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізінг» () 15910 гривень 18 копійок.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізінг» () 15910 гривень 18 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова