ПОСТАНОВА

Іменем України

02 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 401/205/23

провадження № 22-ц/4809/889/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - виконавчий комітет Світловодської міської ради Кіровоградської області в особі органу опіки та піклування,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року у складі головуючого судді Волошиної Н.Л.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

20.01.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила надати дозвіл на довгострокове проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордоном разом з матір`ю ОСОБА_1 без згоди його батька ОСОБА_2 , задля отримання візи для довгострокового перебування з метою возз`єднання родини в Чеській Республіці.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, син залишився проживати з матір`ю.

27 квітня 2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , вони проживали разом з сином ОСОБА_6 .

16 вересня 2021 року позивач та її чоловік ОСОБА_5 отримали посвідки на проживання у Чеській Республіці, а малолітній син ОСОБА_4 залишився проживати в Україні у батьків позивача.

З 20 вересня 2021 року позивач працевлаштована у Варрок Лайтінг Сістемс в м. Новий Йічин у Чеській Республіці, має постійний дохід, може забезпечити себе і сина.

З 10 січня 2022 року сім`я позивача орендує житло у м. Новий Йічин, а з 31 січня 2022 року до договору оренди будинку було внесено зміни та закріплено право на проживання в орендованому будинку і її сина ОСОБА_4 . З того часу позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх сина за кордон, проте позитивної відповіді не отримала.

Після початку збройної агресії російської федерації проти України позивач 16 березня 2022 року разом з сином без нотаріального дозволу на те батька в умовах воєнного стану згідно Правил перетинання держаного кордону України, в`їхала у Чеську Республіку, відповідно до запису у паспорті дитини для перетину кордону його віза у Чеській Республіці дійсна до 23 березня 2023 року. З 16 березня 2022 року син сторін зарахований до школи Шенов у м. Новий Йічин.

Для того, щоб продовжити проживання дитини в Чеській Республіці не під тимчасовим захистом, який в будь-який момент може бути припинений, позивачу необхідно отримати від батька дитини дозвіл на довгострокове перебування їхнього сина за кордоном з метою возз`єднання родини, але такого дозволу віповідач не надає.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року відмовлено у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щопозивач просить надати дозвіл на довгострокове проживання дитині в Чеській Республіці без згоди батька, не визначаючи точної дати закінчення періоду перебування дитини за кордоном. Доказів наявності обставин, які б на даний час свідчили про порушення інтересів дитини, матеріали справи не містять.

Суд зауважив, що судовим рішенням має бути визначено конкретний термін перебування дитини за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення.

Суд вважав, що перебування дитини за кордоном без обмеження його відповідним часом чи періодом може стати підставою для перебування дитини за кордоном досить тривалий необмежений час, чим буде порушено батьківські права відповідача та може позбавити його права на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Суд вказував, що на час розгляду судом справи неповнолітній ОСОБА_4 фактично перебуває в Чеській Республіці, де знаходиться під тимчасовим захистом в зв`язку з воєнним станом на території України і проживає разом із матір`ю, що відповідає інтересам дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач, в в інтересах якої дієпредставник адвокат Чирочка Н. В. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення, яким надати дозвіл на довгострокове проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордоном разом з матір`ю ОСОБА_8 без згоди батька ОСОБА_2 , з метою отримання візи для довгострокового перебування з метою возз`єднання родини в Чеській Республіці.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що ОСОБА_4 нерегулярно сплачує аліменти, загальна сума заборгованості складає 44001,16 грн.

27 квітня 2018 року ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_5 .

16 вересня 2021 року ОСОБА_5 отримала посвідку на проживання в Чеській Республіці. З 20.09.2021 позивач постійно працевлаштована у Варрок Лайтінг Сістемс у м. Новий Йічин у Чеській республіці, має стабільний дохід, який дає їй можливість забезпечити себе та свого сина, якщо він буде постійно мешкати з нею у Чехії.

Дозвіл на постійне перебування з метою возз`єднання родини необхідний неповнолітньому ОСОБА_4 для продовження проживання у Чеській республіці.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, проте позитивної відповіді не отримала.

Після початку збройної агресії російської федерації на території України позивач разом з сином в`їхала в Чеську Республіку. Відповідно до запису у паспорті дитини для перетину кордону його віза у Чеській Республіці дійсна до 20 березня 2023 року.

З сином відповідач не спілкується, не цікавиться станом його здоров`я, не займається лікуванням, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання. Відповідно до законодавства Чеської Республіки для отримання дозволу на довгострокове перебування неповнолітнього ОСОБА_4 (віза з метою возз`єднання родини) йому необхідна згода батька, від надання якої останній ухиляється.

На думку позивача, суд першої інстанції формально враховує право відповідача на участь у вихованні дитини, не враховуючи думку самої дитини і той факт, що він досягнувши 14-ти років, самостійно обирає, місце проживання котрого з батьків, є місцем його постійного проживання. Не врахував висновок органу опіки та піклування, у якому обґрунтовано наданий дозвіл на довгострокове проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за кордоном без згоди батька.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Звертає увагу, що рішення суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, висновком Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №643/1090/17.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та її представника адвоката Чирочки Н. В., які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача, який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_9 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

27 квітня 2018 року позивач ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 і змінила прізвище з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_5 "(а.с. 15).

На підставі судового наказу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20.03.2018 з ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.13).

Згідно копії довідки від 30.12.2022 заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня (а.с.14).

Відповідно до копії довідки від 27.01.2022 ЗОШ І-ІІІ ступеня №2 Світловодської міської ради ОСОБА_2 у вихованні сина та навчанні дитини ОСОБА_4 , учня 7-А класу, участі не брав (а.с.10).

Згідно копії довідки Початкової школи та дитчого садку Шенов у Нового Їчіна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахований учнем до початкової школи з 16.03.2022 (а.с.12).

Згідно копії підтвердження ОСОБА_1 є співробітником на постійній основі на період з 20 вересня 2021 року по 19 вересня 2023 року Варрок Лайтінг Сістемс Шенов - у - Нового - Йічина, Чеська Республіка (а.с. 18-19).

Відповідно до копії протоколу про передачу та приймання нерухомого майна від 10 січня 2022 року позивач, яка має посвідку на проживання у Чеській Республіці № 001147151 від 16 вересня 2021 року, прийняла приватний будинок з земельною ділянкою на підставі Договору оренди нерухомого майна від 10 січня 2022 року (а.с. 27-28).

Згідно копії доповнення № 1 до Договору оренди нерухомого майна, укладеного 10 січня 2022 року, орендодавець магістр ОСОБА_14 та орендарі - подружжя ОСОБА_1 згодні допустити до об`єкта оренди ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є сином орендаря ОСОБА_1 (а.с. 30-31).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Згідно з частиною першою статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно частини другої статті 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із статтею 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із частиною другою статті 150, частиною першою статті 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави.

Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Згідно статті 2 вказаного Закону документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (Стаття 3 вказаного Закону).

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» питання виїзду з України на постійне місце проживання до інших країн не регулює.

За частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду .

Отже, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Позивач в березні 2022 року в період дії воєнного стану виїхала за межі України разом з сином ОСОБА_4 на підставі положень абз. 13 п. 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року, без нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини від батька дитини.

Вирішуючи питання про надання дозволу на довгострокове проживання дитини за межами України та застосовуючи норми, зокрема СК України, пріоритетним є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини.

Як стверджує позивач, причиною подачі даного позову є те, що вона формально не може отримати від батька дитини дозволу на довгострокове перебування їх неповнолітнього сина на території Чеської Республіки з метою оформлення візи для возз`єднання родини.

Тимчасовий виїзд та перебування дитини за кордоном на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період і у визначену країну, з визначенням його початку й закінчення.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не визначила точної дати закінчення періоду перебування дитини за кордоном без згоди батька, натомість, просила надати дозвіл на довгострокове проживання дитині в Чеській Республіці.

У свою чергу, судовим рішенням має бути визначено конкретний термін перебування дитини за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення. Більше того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що надання дозволу на виїзд за кордон дитини - ОСОБА_4 без згоди його батька ОСОБА_2 без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що може призвести до порушення прав дитини та батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий (невизначений) час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Суд, в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, правомірно відмовив у задоволені позову, у якому позивачем фактично ставиться питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька.

Крім того, на час розгляду судом справи неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю в Чеській Республіці, де знаходиться під тимчасовим захистом в зв`язку з воєнним станом на території Україн, що відповідає інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник