ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/2485/16-ц Номер провадження 22-ц/814/156/23Головуючий у 1-й інстанції Гаврилюк С.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В. ,

суддів Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними,

колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. про визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування позову з урахуванням уточнень позивач зазначив, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є позивач, та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір № 5646877 від 30 серпня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 150 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, але не пізніше 30 серпня 2022 року.

25 грудня 2009 року укладено додаткову угоду № 8522101, згідно умов якої ОСОБА_3 видано другий транш кредиту у розмірі - 1170006,07 гривень .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 серпня 2007 року з ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки № 5646912, за яким в іпотеку було передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, Банку стало відомо, що нотаріусом ХМНО Салига Н.А. на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки.

Відповідно до листа Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року у період з 2011 року по теперішній час будь-які позовні заяви ОСОБА_3 до ПАТ «ПУМБ» в провадження Червонозаводського районного суду м. Харкова не надходили та судом не розглядались.

Вважає чинною іпотеку, зареєстровану на підставі Договору іпотеки № 5646912 від 30 серпня 2007 року.

Крім того, предмет іпотеки ОСОБА_3 був відчужений ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салига Н.А. 11 червня 2015 року за № 779.

В подальшому предмет іпотеки ОСОБА_5 був відчужений ОСОБА_4 за договором дарування від 23 червня 2015 року.

Спірну квартиру ОСОБА_4 передано ОСОБА_2 в іпотеку за договорами позики та іпотеки від 13 липня 2015 року.

Просить визнати недійсним нікчемний правочин - договір купівлі-продажу від 11 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. за реєстровим № 77;

визнати недійсним договір дарування від 23 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .М посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Солоневською Д.В. за реєстровим № 410;

визнати недійсним договір іпотеки від 13 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О.Л., зареєстрований у реєстрі за № 811.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування від 23 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 410.

Визнано недійсним договір іпотеки від 13 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 811.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вказане рішення було предметом апеляційного і касаційного розгляду.

Так, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 липня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду першої інстанції виконано.

25.05.2022 р. до Полтавського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року, як від особи, питання про права та інтереси якої вирішив суд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що з 09.09.2004 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , та за час шлюбу ними було придбано у власність квартиру АДРЕСА_2 .

Також 13.07.2015 р. в період шлюбу ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 в позику спільні кошти подружжя у сумі 37000 доларів США, зі строком повернення не пізніше 13.07.2017 р., про що між ними укладено і нотаріально посвідчено договір позики.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 13.07.2015 р., ОСОБА_4 передала ОСОБА_2 в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель (присадибна ділянка) кадастровий номер :06:034:002 загальною площею 0,0732 га, за адресою: АДРЕСА_1 , про що між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Журбою О.Л. за реєстровим № 811.

Того ж дня 13.07.2015 р. обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстровано у Державному реєстрі прав. Того ж дня у Реєстрі зареєстрована заборона на відчуження предмета іпотеки за реєстровим номером 812.

Вважає, що їй належить 1/2 частина права вимоги за договором позики та акцесорним договором іпотеки, оскільки передані ОСОБА_2 в позику ОСОБА_4 кошти у сумі 37000 доларів США були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням суду від 10.05.2016 р. розірвано шлюб між нею та ОСОБА_2 , питання про поділ майна подружжя не вирішувалося. З часу введення воєнного стану в Україні у неї виникло питання про зміну місця проживання та виїзду з України, відповідно, постало питання про поділ майна колишнього подружжя та отримання від ОСОБА_2 компенсації вартості 1/2 частини всього майна та майнових прав, що були набуті за час шлюбу. У зв`язку з чим 21.04.2022 р. вона надіслала на адресу ОСОБА_2 досудову вимогу про поділ майна подружжя та/або проведення грошової компенсації належної їй частки у спільній власності. 04.05.2022 р. ОСОБА_2 надав їй відповідь? яку вона отримала 10.05.2022 р., щодо неможливості компенсувати їй вартість 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , але не заперечує проти її поділу або спільного продажу після того, як відновиться робота Державного реєстру речових прав.

Крім цього, ОСОБА_2 відмовився компенсувати 1/2 частини наданих у борг ОСОБА_4 коштів, мотивуючи це тим, що грошові зобов`язання за договором позики не виконані, а договір іпотеки рішенням суду у справі № 639/2485/16-ц визнано недійсним.

За таких обставин, їй стало відомо 10.05.2022 р. про ухвалення вказаного рішення, яким її позбавлено 1/2 частини права вимоги за іпотечним договором, залишивши основне грошове зобов`язання за договором позики незабезпеченим. При цьому, вона протиправно не була залучена судом при розгляді вказаної справи, а рішення суду від 19.04.2017 р. впливає на її майнові права та охоронювані законом інтереси.

У зв`язку з наведеним просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 р., оскільки про його існування стало відомо 10.05.2022 р.; скасувати рішення в частині задоволених вимог про визнання недійсними договору дарування від 23.06.2015, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , та договору іпотеки від 13.07.2015 р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Крім цього, просила скасувати (визнати нечинною) ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2017 р. відповідно до ч. 3 ст. 370 та п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

В порядку ст. 444 ЦПК України допустити поворот виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 р. шляхом повторної реєстрації (відновлення) державної реєстрації іпотеки та заборони відчуження на підставі укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договору іпотеки від 13.07.2015 р.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» Майя Посметна просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Захаров О.О., який представляє ОСОБА_3 також просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю.

Судове засідання у цій справі було призначено в режимі відеоконференції за клопотанням представника позивача ПАТ «ПУМБ» Посметної Майї, проте з`єднання відеоконференцзв`язку із представником банку не відбулося.

Апелянт ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до апеляційного суду не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлялися, в тому числі в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом видачі оголошення на веб-сайт суду.

Відповідач ОСОБА_2 також не з`явився до апеляційного суду, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином на електронну адресу.

Від представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Салиги Н.А. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що учасники справи будучи належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавали. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що 30 серпня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 5646877, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 150000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами 12,50 процентів річних, з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 30 серпня 2022 року.

25 грудня 2009 року між ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладена додаткова угода № 8522101 до кредитного договору, за умовами якої позичальник отримав другий транш кредиту у розмірі 1170006,07 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 30 серпня 2007 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 укладений договір іпотеки № 5646912, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О. В., зареєстрований у реєстрі за № 197, згідно з яким в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірним спорудами, загальною площею 111,8 кв. м, житловою площею 83,2 кв. м, адреса місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог статті 4 Закону України «Про іпотеку» 30 серпня 2007 року обтяження зазначеного нерухомого майна іпотекою зареєстровано у Державному реєстрі іпотек за № 5577415.

Того ж дня у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона на відчуження предмета іпотеки за № 5577399.

11 червня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А. на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2015 року (справа № 646/7537/14-ц, провадження № 2/646/1373/2014) внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення іпотеки ПАТ «ПУМБ», зареєстрованої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кононовою О. В. 30 серпня 2007 року за № 5577415.

Згідно з повідомленням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 березня 2016 року, у період з 2011 року по дату надання відповіді, будь-які позовні заяви ОСОБА_3 до ПАТ «ПУМБ» у провадження суду не надходили та судом не розглядалися, під номером справи 646/7537/14-ц та номером провадження 2/646/1373/2014 зареєстрована цивільна справа за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.

За фактом шахрайського заволодіння будинком та земельною ділянкою шляхом підроблення судових рішень Червонозаводського та Жовтневого районних судів м. Харкова до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0000373 про кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 190, частиною першою статті 366 КК України. Станом на дату розгляду справи судами, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000373 триває.

Крім того 11 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0,0732 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А, зареєстрований у реєстрі № 779.

23 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладений договір дарування зазначеного нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Солоневською Д. В., зареєстрований у реєстрі за № 410.

13 липня 2015 року ОСОБА_4 на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 13 липня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О.Л., зареєстрованого у реєстрі за № 810, також уклала з ОСОБА_2 договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О. Л., зареєстрований у реєстрі за № 811, за умовами якого передала в іпотеку ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :06:034:0002, загальною площею 0,0732 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

При вирішенні спору суд першої інстанції встановив, що ПАТ «ПУМБ» як іпотекодержатель не надавав ОСОБА_3 згоду на відчуження предмету іпотеки.

Оскільки вилучення запису про обтяження іпотекою нерухомого майна відбулося на підставі неіснуючого судового рішення, наведене свідчить про чинність іпотеки ПАТ «ПУМБ» на нерухоме майно - житловий будинок з надвірним спорудами, загальною площею 111,8 кв. м, житловою площею 83,2 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованої на підставі договору іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, та недійсність договору купівлі-продажу від 11 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н. А, в силу закону (частина третя статті 12 Закону України «Про іпотеку»), тобто про його нікчемність, а тому відсутні правові підстави для окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним.

Зважаючи на нікчемність договору купівлі-продажу від 11 червня 2015 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладені наступні після нього правочини щодо відчуження предмету іпотеки, а саме: договір дарування від 23 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Солоневською Д. В., та договір іпотеки від 13 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Журбою О. Л., є недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним не вимагається.

Таким чином, у статті 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті 219, 220, 224 ЦК України тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України тощо).

За змістом частини першої статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавецьмає право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом, однак він не має права без згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання недійсним нікчемного правочину купівлі-продажу від 11 червня 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., зареєстрованого у реєстрі за № 779, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що на час укладення зазначеного правочину житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебував під забороною відчуження на підставі договору іпотеки від 30 серпня 2007 року № 5646912, укладеного між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_3 , іпотекодержатель ПАТ «ПУМБ» згоди на відчуження переданого в іпотеку майна не давав, а тому такий правочин є недійсним в силу закону (нікчемним) і окреме визнання його недійсним судом не вимагається.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у пунктах 94, 95 постанови від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), відповідно до якого визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такий спосіб захисту, як визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установлених законом.

Ураховуючи, що спірне нерухоме майно, право власності на яке ОСОБА_5 набула на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2015 року, укладеного між нею та ОСОБА_3 (який є недійсним в силу закону), було відчужене нею на користь третьої особи ОСОБА_4 , яка на підставі договору іпотеки від 13 липня 2015 року передала його в іпотеку ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання таких правочинів недійсними.

Як вказувалося вище, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції порушує її права на 1/2 частини наданих її чоловіком ОСОБА_2 у борг ОСОБА_4 коштів та позбавлено 1/2 частини права вимоги за іпотечним договором, укладених 13.07.2015 р. При цьому, на її думку, вона протиправно не була залучена судом при розгляді вказаної справи, а рішення суду від 19.04.2017 р. впливає на її майнові права та охоронювані законом інтереси.

На підтвердження зазначених в апеляційній скарзі доводів ОСОБА_1 до матеріалів апеляційної скарги додала копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.06.2005 квартиру АДРЕСА_2 ; договорів позики та іпотеки від 13.07.2015 р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки, обтяження; рішення від 10.05.2016 р. у справі № 641/2817/16-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , досудової вимоги про поділ майна подружжя, відповідь ОСОБА_2 на вказану вимогу (а.с. 26-62 том 4).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи:

1) учасники справи, а також 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження № 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі № 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року у справі № 639/2485/16-ц вирішувався спір між сторонами кредитних правовідносин та за наслідками недійсності нікчемного правочину, недійсність якого встановлена законом, нікчемний правочин щодо відчуження нерухомого майна на підставі підробленого судового рішення, якого не існувало, були застосовані наслідки недійсності до наступних правочинів щодо дарування та наступної іпотеки, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Натомість права і обов`язки ОСОБА_1 не були предметом даного спору та не вирішувалися судом при розгляді даної справи.

Договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , оскаржуваним рішенням не скасовувався.

У п.13 вказаного договору ОСОБА_1 як дружина ОСОБА_2 надала згоду на його укладення.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона не зверталася до суду з позовами до ОСОБА_2 або ОСОБА_9 про захист своїх майнових прав.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 22 травня 2019 року у справі № 639/7488/17, яке набрало законної сили 01.07.2019 року, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 13.07.2015, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Журба О.Л. за реєстровим номером 810, у розмірі 31500 доларів США, 3% річних від простроченої суми станом на 22.05.2019 р. у сумі 1755,36 доларів США, а всього 33255 доларів США 36 центів (а.с. 113-114 том 4).

Враховуючи вищенаведене, відсутні підстави для поновлення іпотеки, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 за умов нікчемності договору купівлі-продажу іпотеки банку, яка встановлена законом та не потребує додаткового визнання такої угоди недійсною в судовому порядку та яка не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а всі наступні іпотеки є недійсними.

Крім того колегія суддів наголошує, що ОСОБА_1 не була стороною договору іпотеки від 13.07.2015 р., який укладено між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , а також власником майна, яке передано в іпотеку за вказаним правочином.

Також вона не оскаржувала договір іпотеки від 13.07.2015 р. в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує положеннями Сімейного кодексу України, судовою практикою з правовідносин, що виникають між подружжям при поділі сумісно нажитого у шлюбі майна, а також вважає необхідним застосувати ст. 444 ЦПК України. На що суд апеляційної інстанції зауважує, що ОСОБА_1 має право звернутися до суду з окремим позовом до ОСОБА_2 про визнання майна (в тому числі грошових коштів, переданих за договором позики від 13.07.2015 р.) спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, в разі наявності такого спору.

Норми ст. 444 ЦПК України, які регулюють питання повороту виконання рішення, не підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки за оскаржуваним рішенням не відбулося отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна.

При цьому вказана норма не містить такого способу повороту виконання рішення як повторна реєстрація державної реєстрації іпотеки і заборони відчуження.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 .

Також відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі ст. 362 ЦПК України та скасування ухвали Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2017 р. відповідно до ч. 3 ст. 370 та п. 8 ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно, понесені скаржницею судові витрати при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не відшкодовуються.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : О.В.Чумак

Судді: С.Б. Бутенко

О.В.Прядкіна