Провадження № 2/522/1098/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», третя особа ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Довіра та Гарнтія», ПАТ «Комерційний індустріальний банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, по якому просить: визнати договір № 014/80054/85/82377 про надання споживчого кредиту від 18 вересня 2007 року між ВАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» та ОСОБА_3 недійсним (а.с. 2)

03.11.2017 року позивач доповнив позовні вимоги, по яким просить зупинити дію кредитного договору та пов`язаних з ними документів (а.с. 33).

13 березня 2018 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про залучення до участі у справі в якості третьої особи та письмові пояснення по справі (а.с. 80, 89-97).

26 березня 2018 року до суду надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеські області та прокуратуру Одеської області (а.с. 98)

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року відмовлено у задоволені заяв ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про залучення третіх осіб до участі у справі (а. с. 139 ? 140).

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року у задоволені зазначеного позову відмовлено (головуючий - суддя Шенцева О.П.) (а.с. 141 ? 143).

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року залишено без змін (а.с. 169-172).

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 223 ? 226).

09 грудня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами (а.с. 229 ? 230).

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси Шенцевої О.П. від 29 грудня 2020 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено (а.с. 231).

12 квітня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Приморського районного суду міста Одеси Абухіна Р.Д..

Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним прийнято до провадження.

У судовому засіданні призначеному на 26 травня 2022 року судом вирішено відмовити в задоволенні клопотання про залучення до розгляду справи у якості правонаступника ТОВ «Довіра та гарантія» та ухвалено залучити ТОВ «Довіра та гарантія» до участі у справі в якості третьої особи.

Під час судового засідання призначеного на 16 серпня 2022 року судом вирішено залучити у якості третьої особи ПАТ «Комерційний індустріальний банк».

Під час судового засідання призначеного на 27 березня 2023 року суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 02 серпня 2023 року з`явився представник відповідача ОСОБА_4 ( АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»). Інші учасники справи про дату та час судового засідання повідомленні належним чином.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Суд вбачає, що сторони сповіщені про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.

Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір № 014/80054/85/82377.

Предметом вказаного договору є надання кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 195895 гривень. Кредит наданий на строк 240 місяців по 18.09.2027 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13,75 відсотків річних.

27 червня 2017 року (до пред`явлення вказаного позову) між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «КІБ») укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «КІБ».

27 червня 2017 року, між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4559/ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В своєму позові позивач посилається на те, що під час укладання та виконання кредитного договору з боку банку були припущенні суттєві порушення чинного законодавства, а саме Закону Україна «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов`язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача на таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється: надавати неправдиву інформацію про наслідки несплати споживчого кредиту; вимагати стягнення будь-яких сум, не зазначених у договорі про надання споживчого кредиту.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже з викладеного можна зробити висновок, що укладаючи кредитний договір позивачу була надана повна та достовірна інформація про умови споживчого кредиту, що виключає порушення банком ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Даний факт підтверджується підписом позивача на кредитним договорі, також він був ознайомлений з графіком надання кредиту, з графіку погашення кредиту та інших платежів, про що також свідчить його підпис.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що банком при укладання кредитного договору були порушені його права, зокрема передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Вирішуючи питання задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо недійсності правочину, суд виходив з наступних норм матеріального права.

Згідно положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Позивачем не зазначено, яку саме норму порушено при укладанні договору оспорюваного правочину.

Згідно положень ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 тим самим, погодився, з ціллю його використання, встановленими умовами кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що не має жодних підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачем докази не можуть вважатися належними, а тому суд дійшов висновку про необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, та обставин викладених у позові, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», третя особа ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Довіра та Гарнтія», ПАТ «Комерційний індустріальний банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 14.08.2023 року.

Суддя Р. Д. Абухін

14.08.23