Справа № 367/8362/21
Провадження №2/367/2019/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

17 липня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судових засідань - Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовує тим, що з 03 серпня 2012 року по 28 липня 2016 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 .

Проте, 28 липня 2016 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 серпня 2013 року, серії НОМЕР_1 , про що складено актовий запис № 430.

Позивач зазначає, що шлюбні відносини між сторонами було припинено у жовтні 2014 року, фактично через рік після народження сина - ОСОБА_3 , адже відповідач не був готовий до народження та до піклування за спільною з позивачем дитиною.

Проте, відповідач є рідним батьком ОСОБА_3 , однак він не цікавиться його життям і не здійснює жодного виховання свого сина, майже 7 років не виходить на зв?язок та не здійснює матеріального забезпечення спільної з позивачем дитини - ОСОБА_3 .

Звертає увагу суду, що позивач та її близькі майже весь цей час намагалися зв?язатися з відповідачем, говорили йому про те, що їхньому спільному сину не вистачає уваги, турботи, не вистачає батьківської любові та елементарних коштів на утримання дитини.

Однак, відповідач просто ігнорував такі прохання, а згодом взагалі змінив номер телефону та просто викреслив позивача та їх спільну дитину зі свого життя.

Звертає увагу суду, що 28 липня 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області винесено рішення суду про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1 166 (одна тисяча сто шістдесят шість гривень) 50 копійок щомісячно, починаючи з 02.07.2016 року.

Наголошує, що 09.09.2016 року відділом ДВС Ірпінського міського управління юстиції (Ірпінський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6.

Згідно довідки розрахунку заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № НОМЕР_6 по аліментах з відповідача рахується з 02.07.2013 року по 01.10.2021 року і становить 71 639 (сімдесят одна тисяча шістсот тридцять дев`ять гривень).

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 , проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Комітету самоорганізації населення № 2 Заудаївського мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області вих. № 024/2-09-2084 від 06.09.2021 року. Позивач стверджує, що відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 12 квітня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Городок Я.В. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, правом на подання відзиву не скористався, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в тому числі через оголошення на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору про дату, час та місце розгляду про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 03 серпня 2012 року сторони перебували у шлюбі згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 записані його батьками.

28 липня 2016 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

28 липня 2016 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області винесено рішення суду про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1 166 (одна тисяча сто шістдесят шість гривень) 50 копійок щомісячно, починаючи з 02.07.2016 року.

Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області № 02-16/729 від 01.02.2023 року ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , має малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає окремо від дитини, стосунки не підтримує, ні матеріальної, ні моральної допомоги не надає. Дитина проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , саме вона піклується утриманням, навчанням, вихованням хлопчика.Спроби працівників служби у справах дітей міської ради поспілкуватись з ОСОБА_2 щодо належного виконання ним батьківських обов`язків позитивних наслідків не дали. Заборгованість по сплаті аліментів на утримання зростає, заборгованість станом на жовтень 2021 року складала 71 639 (сімдесят одну гривню шістсот тридцять дев`ять) гривень. Ситуація в родині розглядалась на засіданні постійної комісії з питань захисту прав дитини. Працівниками служби у справах дітей Прилуцької міської ради проведена бесіда з дитиною, ОСОБА_3 підтвердив, що батько з ним не спілкується, нічим не допомагає, ніколи не вітав з днем народження. Беручи до уваги вищезазначене, орган опіки та піклування Прилуцької міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини.

Судом встановлено, що згідно характеристики , виданої Прилуцькою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 13 імені Святителя Іоасафа Бєлгородського стосовно ОСОБА_3 відповідач взагалі не приймає участі у вихованні дитини, вихованням і навчанням Давида займається мама, вчасно приводить його до школи, прислуховується до порад вчителя і доброзичливо реагує на них.

Окрім цього згідно довідки № 32 від 02.09.2021 року, виданою Прилуцькою загальноосвітньою школою I-IIІ ступенів № 13 імені Святителя loacaфa Бєлгородського Прилуцької міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається у 3-А класі Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13 імені Святителя loacaфa Бєлгородського Прилуцької міської ради Чернігівської області.

Відповідно до довідки № 269 від 03 вересня 2021 року, виданої КНП «Прилуцькою міською дитячою лікарнею» відповідач не супроводжує дитину на прийоми до лікарів та за медичною допомогою дитина зверталася тільки в присутності матері.

Судом встановлено, що позивач належно піклується про стан здоров`я сина, що підтверджується довідкою КНП «Прилуцької міської дитячої лікарні» № 269 від 03 вересня 2021 року, в якій вказано, що дитина знаходиться під наглядом дитячої поліклініки та дитина здорова.

Окрім цього, факт належного піклування дитиною позивачем підтверджується довідкою - характеристикою № 2 Заудаївського мікрорайону В.М. Котюк вих. № 024/-09-2085 від 06 вересня 2021 року виданою Головним комітетом самоорганізації населення № 2, в якій зазначено, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів сусідів вона зарекомендувала себе із позитивної сторони: алкогольної наркотичної залежності не має, на обліку у дільничного офіцера поліції не знаходилася, в даний час не працює, виховує та утримує неповнолітнього сина, з сусідами та друзями підтримує дружні стосунки, морально та психологічно урівноважена. За час, що громадянка ОСОБА_1 мешкає за вищезазначеною адресою, комітет самоорганізації населення скарг та зауважень на її поведінку не отримував.

Відповідно до довідки про відсутність судимості № , виданої Міністерством внутрішніх справ станом на 15.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Відповідно до довідки про доходи № 450 від17 вересня 2021 року в утриманні малолітнього сина бере участь його рідна бабуся, мати позивача ОСОБА_6 , яка працює у Линовицькій селищній раді з 01 квітня 2018 року вчителем, також в утриманні малолітнього сина допомагає її рідний брат - ОСОБА_7 , який допомагає фінансово сестрі в утриманні свого племінника.

Судом встановлено, що відповідач, який є рідним батьком сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не цікавиться його життям і не здійснює жодного виховання своєї дитини та не здійснює матеріальне забезпечення, що підтверджується відсутністю будь-яких оплат, починаючи з дня винесення рішення суду про стягнення аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП № НОМЕР_6 заборгованість по аліментах з відповідача станом на 01.10.2021 року за період з 02.07.2013 року по 01.10.2021 року становить 71 639 (сімдесят одну тисячу шістсот тридцять дев`ять) гривень. Згідно вказаної довідки боржником заборгованість не сплачена.

Окрім цього, згідно Інформації про виконавче провадження з підстав несплати аліментів до відповідача було застосовано ряд виконавчих дій: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, тимчасове обмеження у праві користування зброєю, арешт майна боржника, арешт коштів боржника, що підтверджується постановами, виданими державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Таким чином, відповідач свідомо ухиляться від виконання обов`язків по вихованню сина, не піклуючись про стан здоров`я дитини, духовний та моральний розвиток, не проявляючи до сина належної батьківської уваги та турботи.

Враховуючи вказані вище обставини, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. При встановлених обставинах, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини та її утриманню, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та її подальшої долі, що свідчить про його нехтування покладеними на нього правами та обов`язками по вихованню та утриманню власної дитини.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку, що слід позбавити батьківських прав ОСОБА_2 підставі ст. 164 СК України, як такого, що свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Стаття 137 ЦПК України детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 63 від 20.09.2021 року, № 35 від 10 лютого 2023 року, укладений між адвокатом Городок Яною Володимирівною та ОСОБА_1 ; копію додаткової угоди № 1 до Договору № 63 про надання правової допомоги від 17.01.2022 року; ордер від 04.11.2021 року, від 12.02.2023 року; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8179/10 від 18.07.2019 року; копію довіреності від 20.03.2023 року; копію акту № 4 до Договору № 63 про надання правової допомоги від 31.12.2022 року; копію додатка № 1 до Договору № 35 про надання правової допомоги від 10.02.2023 року, копію акта № 1 до Договору № 35 про надання правової допомоги від 10.02.2023 року від 06 березня 2023 року, копію платіжного доручення № 9257-5429-5774-5109 від 23.02.2023 року; копію платіжного доручення № 9259-6368-2139-8766 від 09.02.2022 року. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу у розмірі 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує, що позов задоволено у повному обсязі, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 . Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 259, 263 - 265, 274, 279, 280, 353 ЦПК України, суд,- в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити. Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 600 (дев`ятнадцять тисяч шістсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук