Ухвала

16 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2/2218/1283/2012

провадження № 61-9105 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 червня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2012 року вказаний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитом у сумі 4 732,88 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 37 814,29 грн, заборгованість за відсотками у сумі 4 417,55 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ 35 294,89 грн, і разом складає 9 150,43 дол. США, що еквівалентно 73 109,18 грн, пеню у сумі 1 800,00 грн, а всього 74 909,18 грн. В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано припиненим договір поруки № 157/2 від 20 липня 2006 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 . Вирішено питання судових витрат.

2. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 07 червня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2012 року залишено без задоволення та відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі № 2/2218/1283/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2012 року.

3. До Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 червня 2023 року, у якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

4. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що ОСОБА_1 не була присутня при оголошенні рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2012 року, проте інший відповідач у справі ( ОСОБА_4 ) повідомив їй про прийняте рішення та зазначив, що у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» було відмовлено.

5. Зазначає, що Цивільний процесуальний кодекс України, в редакції чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (далі - ЦПК України 2004) не містив жодних обмежень для фізичних осіб щодо строків оскарження судових рішень, а суд апеляційної інстанції неправомірно застосував норми Цивільного процесуального кодексу України в редакції ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України).

6. Крім цього вказує на те, що суд апеляційної інстанції постановляючи ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009.

7. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

8. Відповідно до статті 1 ЦПК України 2004 завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

9. Аналогічна правова норма міститься і в частині першій статті 2 ЦПК України.

10. Також частиною третьою статті 27 ЦПК України 2004 було встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

11. Особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді (частина третя статті 222 ЦПК України 2004).

12. Частиною першою статті 223 ЦПК України 2004 також було встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

13. Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

14. Таким чином необґрунтованими є доводи касаційної скарги стосовно того, що ЦПК України 2004 не містив жодних обмежень для фізичних осіб щодо строків оскарження судових рішень.

15. Щодо доводів скаржника про помилкове застосування судом апеляційної інстанції норм ЦПК України Верховний Суд зазначає, що ЦПК України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

16. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

17. Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України встановлено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18. Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

19. Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

20. Отже на відміну від перебігу строку на апеляційне оскарження, процедура апеляційного оскарження визначається за процесуальними правилами, які діють на момент подання апеляційної скарги, а не на час ухвалення оскаржуваного рішення.

21. Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц та від 09 вересня 2020 року у справі № 2-833/10.

22. Крім цього учасники судового процесу зобов`язані з розумним інтервалом часу самостійно цікавитися провадженням у їх справі, добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

23. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року щодо справедливого судового розгляду.

24. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

25. Також, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» вказав на те, що сторони в розумні інтервали мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

26. Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

27. Скаржником не заперечується той факт, що вона приймала участь у справі № 2/2218/1283/2012, була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, а також те, що їй було відомо про прийняття Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області рішення у цій справі.

28. При цьому скаржник не навела жодних обставин, які перешкодили їй, не отримавши оскаржуване рішення суду першої інстанції рекомендованим листом з повідомленням про вручення в строки встановлені ЦПК України 2004, самостійно звернутися до суду задля його отримання.

29. Крім цього скаржником також не наводяться будь які обставини, підтвердженні відповідними доказами, пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

30. Отже, Хмельницький апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у цій справі.

31. Щодо незастосування судом апеляційної інстанції правових висновків зроблених Верховним Судом у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 Верховний Суд зазначає таке.

32. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 визначаючи критерій подібності правовідносин вказала на те, що спільність, подібність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, якими є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, тобто взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Тому для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вживається термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України), таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

33. Оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників є основним, а два інші - додатковими, на що вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

34. Подібність спірних правовідносин, виявлену одночасно за трьома критеріями, можна кваліфікувати як тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього), що не вимагає процесуальний закон.

35. Якщо вважати подібними лише ті правовідносини, у яких тотожними (однаковими) є предмети та підстави позову, встановлені судами обставини, а також матеріально-правове регулювання, то такий підхід звузив би роль Верховного Суду як найвищого суду у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики (частина третя статті 125 Конституції України, частина перша статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

36. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними, та порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій). Лише у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, установити суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

37. Із постанови від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 вбачається, що Велика Палата Верховного Суду розглядала питання правомірності поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення за апеляційною скаргою міськради, яка діяла як представник територіальної громади, що не була залученою до участі у справі.

38. В той час у справі № 2/2218/1283/2012 судом апеляційної інстанції вирішувалося питання про застування преклюзивного однорічного строку для звернення із апеляційною скаргою відносно ОСОБА_1 , як особи, яка була залучена до участі у справі та була повідомлена про дату, час та місце її розгляду.

39. Отже правовідносини у справах № 2-3887/2009 та № 2/2218/1283/2012 не є подібними.

40. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 07 червня 2023 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки припиненим.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

А. І. Грушицький

Є. В. Петров