ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5530/23 Справа № 177/1548/22 Суддя у 1-й інстанції - Коваль Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №177/1548/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року (суддя Коваль Н.В.),

в с т а н о в и в :

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на станції «Моїсіївка» внаслідок наїзду поїзду загинула її мати ОСОБА_2 . Смертю матері позивачці завдано моральну шкоду, вона втратила близьку людину, яку дуже любила і поважала, смерть матері є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивачки будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість, смерть матері призвела до того, що вона зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила останню близьку для неї людину, яку дуже любила. Моральні переживання з приводу втрати матері тривають у позивачки по теперішній час. Отже смертю матері позивачці завдано глибоких моральних страждань. Просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 496200,00 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю матері внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом ухвалено рішення без врахування положень статті 23 ЦПК України та роз`яснень, наданих в постанові Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 щодо необхідності належного обґрунтування факту спричинення та розміру моральної шкоди. Зазначає, що матеріали справи не містять жодних посилань на належні та допустимі докази завдання моральної шкоди позивачці, а також належного обґрунтування розміру моральної шкоди. Судом не було враховано, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією, тому має доводитись не лише сам факт спричинення моральної шкоди, а і особливо її розмір. Сам факт ДТП не є беззаперечною підставою для відшкодування моральної шкоди. Аналогічну правову позицію містить постанова Харківського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року у справі №645/3777/18. В матеріалах справи також відсутній процесуальний документ за фактом загибелі ОСОБА_2 , який би вказував на наявність вини відповідача.

Позивачка своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» у судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа та повідомлення.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить довідка про доставку повідомлення. Представник позивачки ОСОБА_3 надав суду заяву, згідно якої просив справу розглянути за відсутності позивачки та її представника, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 14 жовтня 2002 року складено відповідний актовий запис № 39 (а.с. 10).

Листом № 932 від 24 жовтня 2021 року за підписом завідувача Криворізького міжрайонного відділу КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР Рубанова А. повідомлено ОСОБА_4 , що видане лікарське свідоцтво про смерть №2460 від 14 жовтня 2002 року, де причиною смерті зазначено: а) грубе порушення анатомічної цілісності голови, б) травматична ампутація частини голови, г) пішохід, травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залізничним транспортним засобом пересування. Труп доставлений зі ст.Моїсіївка за направленням зам. Криворізького транспортного прокурора А.В. Лукьянчук (а.с. 11).

Згідно із листом № 04/60-82-7415-21 від 25 листопада 2021 року за підписом першого заступника керівника Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури Потєшнього М. повідомлено, що відповідно до п.п. «в» п. 3 Переліку документів, що створюються під час діяльності органів прокуратури України із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України №2 від 08 січня 2019 року, закриті кримінальні провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями Кримінального кодексу України, санкції яких встановлюють позбавлення волі, та наглядові провадження заведені за ними зберігаються 10 років, після чого підлягають знищенню. На підставі викладеного, не можливо надати копію процесуального рішення за фактом загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 внаслідок наїзду потягу на станції Моісіївка (а.с. 12).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок мав місце більше 20 років тому, тривалий час позивачка не зверталася до суду з метою відшкодування понесених моральних страждань, проте наслідки вказаного випадку є незворотними і час не може, й не зможе повністю загоїти отриману душевну рану позивачки, непоправну втрату і страждання зумовлені загибеллю матері, адже такі страждання є триваючими і не припинятимуться протягом усього життя.

Таке рішення суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду за наступне.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи із положень частини 2 статті 1187 та частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

У частині 3 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті матері, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із розміром суми відшкодування позивачці моральної шкоди, виходячи із наступного.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною 4 статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до пункту 2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії».

Згідно із пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, зокрема знищення матеріалів кримінального провадження, без яких не можливо встановити рівень вини потерпілої, а також те, що відповідно до акту №1 від 18 жовтня 2002 року, смерть потерпілої настала внаслідок самогубства та доводи щодо грубої необережності потерпілої, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, апеляційний суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості, та зміни судового рішення суду першої інстанції у цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшення її з 150000,00 грн до 50000,00 грн, що буде відповідати засадам виваженості та справедливості.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення судових витрат також підлягає зміні з 1500,00 грн до 500,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також, за частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, позивачку звільнено від сплати судового збору та з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» підлягає компенсація судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції за рахунок держави в розмірі 6692,75 грн з врахування часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року в частині розміру моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, стягнутого з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши такий розмір з 150000 (ста п`ятдесяти тисяч) грн 00 коп. до 50000 (п`ятдесяти тисяч) грн 00 коп.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави, змінити, зменшивши такий розмір з 1500,00 грн до 500,00 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Дніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 6692,75 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста