ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6044/23 Справа № 175/4663/20 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Банк Форвард до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Акціонерне товариство Банк Форвард (далі АТ Банк Форвард, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 22 березня 2013 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з заявою № 105078108, яка в пункті 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про картку. Банк 22 березня 2013 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача і уклав з ним договір про надання та використання платіжної картки № 105078108, шляхом здійснення дій, які відповідно до пункту 1.2 заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на його ім`я платіжну картку.

Таким чином, наслідком акцепту (прийняття) банком оферти (пропозиції), викладеної в пункті 2 заяви відповідача, став факт укладення договору про картку.

Відповідно до пункту 1 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до пункту 3 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам (діючі тарифи по карткам клієнт отримує у день отримання картки, а також діючі тарифи та умови по карткам, розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись (пункт 2.12 Умов по Карткам)).

Відповідно до пункту 8.16 Умов по карткам, банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного рахунку-виписки документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за договором про картку (пункт 1.20 Умов по карткам). Сума, вказана в заключному рахунку-виписці, є повною сумою заборгованості на дату його виставлення клієнту (пункт 4.19 Умов по карткам). Погашення заборгованості на підставі виставленого банком клієнту заключного рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення клієнтом на рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення заборгованості (пункт 4.21 Умов по карткам).

21 січня 2018 року, а потім повторно 04 лютого 2020 року банк направив відповідачу заключний рахунок-виписку, а останній 17 лютого 2020 року отримав даний заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 46 497,14 грн., що підтверджується копіями поштових документів.

Згідно пункту 4.18 Умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки (тобто формування і направлення клієнту).

Проте, в порушення цих умов договору, заборгованість в розмірі 46 497,14 грн. відповідачем не була погашена, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № 105078108 від 22 березня 2013 року в розмірі 50 429,65 грн., а також судового збору в розмірі 2 102,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Банк Форвард заборгованість за договором про надання та використання платіжної картки № 105078108 від 22 березня 2013 року в розмірі 50 429,65 грн., яка складається із: заборгованості за договором 46 497,14 грн.; 3 % річних 3 932,51 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції помилково прийняв як належні докази наявності заборгованості за кредитним договором виписку по особовому рахунку та розрахунок заборгованості. Розрахунок заборгованості наданий позивачем не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, яка утворилась по тілу кредиту та розрахунки відсотків. Зазначає, що з лютого 2014 року по грудень 2017 року вона не використовувала кредитні кошти, нотомість щомісяця сплачувала відсотки.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції установлено, що 22 березня 2013 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до банку з заявою № 105078108, яка в пункті 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про картку. Банк 22 березня 2013 року акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві відповідача і уклав з ним договір про надання та використання платіжної картки № 105078108, шляхом здійснення дій, які відповідно до пункту 1.2 заяви вважаються акцептом оферти відповідача, а саме відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та випустив на його ім`я платіжну картку.

Таким чином, наслідком акцепту (прийняття) банком оферти (пропозиції), викладеної в пункті 2 заяви відповідача, став факт укладення договору про картку.

Відповідно до пункту 1 підписаної відповідачем заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до пункту 3 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам (діючі тарифи по карткам клієнт отримує у день отримання картки, а також діючі тарифи та умови по карткам, розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, з якими клієнт може у будь-який час ознайомитись (пункт 2.12 Умов по Карткам)).

Відповідно до пункту 8.16 Умов по карткам, банк має право на власний розсуд визначити момент витребування кредиту та у будь-який момент часу вимагати від клієнта погашення заборгованості в повному обсязі шляхом формування й направлення клієнту заключного рахунку-виписки документу, що містить вимогу банку до клієнта про повне погашення клієнтом всієї заборгованості за договором про картку (пункт 1.20 Умов по карткам). Сума, вказана в заключному рахунку-виписці, є повною сумою заборгованості на дату його виставлення клієнту (пункт 4.19 Умов по карткам). Погашення заборгованості на підставі виставленого банком клієнту заключного рахунку-виписки проводиться шляхом розміщення клієнтом на рахунку грошових коштів в обсязі, достатньому для погашення заборгованості (пункт 4.21 Умов по карткам).

21 січня 2018 року, а потім повторно 04 лютого 2020 року банк направив відповідачу заключний рахунок-виписку, а останній 17 лютого 2020 року отримав даний заключний рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за договором про картку в сумі 46 497,14 грн., що підтверджується копіями поштових документів.

Згідно пункту 4.18 Умов по карткам, погашення заборгованості повинне бути здійснене клієнтом у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів від дня виставлення заключного рахунку-виписки (тобто формування і направлення клієнту).

Проте, в порушення цих умов договору, заборгованість в розмірі 46 497,14 грн. відповідачем не була погашена, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 50 429,65 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач умови кредитних договорів своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував, чим порушив умови договору та вимоги статей 526, 527, 530 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши заборгованість за фактично отриманими позичальником грошовими коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку (а.с.20-39, 40-43) та не спростовано відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за договором про надання та використання платіжної картки № 105078108 від 22 березня 2013 року в розмірі 50 429,65 грн., яка складається із: заборгованості за договором 46 497,14 грн.; 3 % річних 3 932,51 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що надана позивачем виписка по особовому рахунку є неналежним та недопустимим доказом, оскільки не підтверджує дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, є безпідставними.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (яке було чинне на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час подання позовної заяви).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Таким чином, надана банком виписка по картковому рахунку позичальника, якій надано належну оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами (договором про надання та використання платіжної картки № 105078108 від 22 березня 2013 року та розрахунком заборгованості), підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким зустрічним розрахунком відповідача.

Встановлено, відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору між сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ Банк Форвард, не довела відсутність заборгованості.

Також ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи, яка могла б підтвердити або спростувати обставини наявності кредитної заборгованості, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Натомість наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт видачі та отримання відповідачем кредитних коштів, про що свідчать підпис у кредитному договорі, в якому погоджено між сторонами всі істотні умови, порядок отримання та погашення заборгованості, наслідки невиконання зобов`язань за договором, а розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку підтверджується факт користування кредитною карткою (неодноразове зняття готівки в терміналах самообслуговування) та вчинення відповідачем дій щодо часткового погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором був перевірений судом, який визнає його належним та допустимим доказом у справі. Відповідач, в свою чергу, у відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України не надав суду належних доказів у спростування вимог позивача та наданих позивачем доказів, не заявив відповідні клопотання.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2023 року.

Судді: