Провадження № 2/162/116/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді Савича А.С.,

з участю секретаря судового засідання Пилипчук Р.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

представника третьої особи, який не заявляє

самостійний вимог щодо предмета спору

на стороні відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Волинська обласна прокуратура про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Державна казначейська служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Волинська обласна прокуратура про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Вимоги позовної заяви обґрунтовує тим, що вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 02.11.2018 його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України і виправдано за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03.10.2019 вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 02.11.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Постановою Верховного Суду колегією суддів Касаційного кримінального суду від 08.04.2020 ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03.10.2019 залишено без змін, та касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанції залишено без задоволення. Згідно з обвинувальним актом від 09.01.2018 у кримінальному провадженні за № 0000349, внесеному до ЄРДР 15.08.2017, органом досудового розслідування позивача обвинувачено в тому, що він, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування п`ятої категорії дев`ятого рангу, займаючи відповідальне становище, працюючи на посаді селищного голови Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області, нібито одержав неправомірну вимогу за вчинення в інтересах третьої особи дій з використанням наданої йому влади та службового становища, поєднаної з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у корупційному кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 20.09.2017 о 15:20 позивача на робочому місці в кабінеті, в присутності його підлеглих було затримано та проведено обшук як кабінету, так і його особисто. Цього ж дня його було поміщено до ІТТ Луцького МВ ГУНП у Волинській області, а 21.09.2017 - йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ознайомлено з клопотанням слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб та клопотання про відсторонення його від посади на час досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 22.09.2017 відмовлено в клопотанні слідчого та обрано позивачу запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, а іншою ухвалою слідчого судді його було відсторонено від посади строком на два місяці. Зазначає, що органом досудового розслідування було накладено арешти на все його майно. Виправдувальним вироком Ратнівського районного суду від 02.11.2018 було встановлено, що орган досудового розслідування не встановив, а прокурор не надав суду безперечних, належних та допустимих доказів на доведення винуватості ОСОБА_1 в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Окрім того, судом встановлено порушення органом досудового розслідування норм КПК України, що в цьому кримінальному провадженні мало місце підбурювання до кримінального правопорушення, влаштованого правоохоронним органом, з метою подальшого фіксування і викриття кримінального злочину. Прокуратура в свою чергу не здійснювала відповідний контроль щодо запобігання провокації. Таким чином, позивач перебував «під слідством та судом» більше двох років, тривалий час був відсторонений від посади та не мав заробітку, знаходився під вартою та був обмежений у вільному пересуванні в зв`язку із арештом та обмеженнями під час досудового розслідування та розгляді справи в судах. Тобто йому була спричинена шкода внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання та незаконного застосування запобіжного заходу. У зв`язку з цим ним були понесені значні матеріальні витрати (неотримання заробітної плати, транспортні витрати на прибуття до органу досудового розслідування та судів, витрати по наданню йому професійної правової допомоги захисниками, тощо), а також йому була завдана моральна шкода у зв`язку з обвинуваченням його у кримінальному правопорушенні, якого він не скоював, незаконним затриманням і перебування в ізоляторі тимчасового тримання, обмеженням його прав під час домашнього арешту, відсторонення від посади, обмеженням в користуванні та розпорядженні його майном, приниження його гідності та ділової репутації, тощо. Був порушений звичний для нього спосіб життя, так як він та члени його сім`ї відчували постійне пригнічення через дану ситуацію. Він постійно відчував тиск та залякування з боку правоохоронних органів у зв`язку із очевидно неправомірними діями зі сторони слідства. Внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та тривалого часу розгляду кримінальної справи у нього суттєво погіршився стан здоров`я, а також він зазнав тяжких моральних переживань, що призвели до порушення його життєвих зв`язків. Таким чином, вважає, що своїми неправомірними діями, які вразилися в незаконному та безпідставному обвинуваченні, тривалому незаконному кримінальному переслідуванні, яке впливало на його емоційний та психологічний стан, провокації злочину та іншими незаконними процесуальними діями органи дізнання та досудового розслідування завдали йому моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, переживаннях у зв`язку з очевидно надуманим обвинуваченням, втратою часу, порушенням психологічного стану та спокою протягом тривалого періоду часу розгляду справи погіршенням стану його здоров`я, обмеження його конституційних прав під час досудового розслідування і судового розгляду, обмеження в користуванні та розпорядженні майном, яке є спільною власністю його сім`ї. Обмеження його в його трудових та інших правах. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з підлеглими по роботі та оточуючими людьми і він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення його порушених прав. Факт порушення щодо нього кримінального провадження та його затримання був оприлюднений в ЗМІ та отримали значний розголос по Волинській області та за її межами. Завдану йому моральну шкоду, керуючись принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості враховуючи судову практику при розгляді даних справ, він оцінює у розмірі 500 000,00 (п`ятсот тисяч) гривень. Щодо понесених ним матеріальних витрат, то вони складаються із втраченого заробітку, витрат на транспорт для прибуття в орган досудового розслідування та судів, витрат на відновлення втраченого здоров`я та витрати на професійну правову допомогу, якою він змушений був скористатися для захисту своїх порушених прав. Так витрачений заробіток за час перебування під арештом та відсторонення від посади за період з 21.09.2017 по 20.11.2017, виходячи із середнього заробітку на той період, згідно з довідкою виконавчого комітету Маневицької селищної ради складає 23133,14 гривень, а також інфляційні втрати на заробітну плату за весь час. Понесені ним матеріальні витрати на професійну правову допомогу під час досудового слідства, розгляду справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції складають 240000,00 гривень. На підставі вищезазначеного, просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 263133,00 гривень, та моральної шкоди в сумі 500000,00 гривень. Вирішити питання з розподілу судових витрат, понесених ним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2022 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження з викликом сторін по справі (а.с.128).

Ухвалою цього ж суду від 01.12.2022 задоволено клопотання представника позивача і дану цивільну справу передано на розгляд до Маневицького районного суду Волинської області (а.с.166).

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 14.03.2023 задоволено самовідвід судді Маневицького районного суду Волинської області Невара О.В. (а.с.182).

Ухвалою судді Маневицького районного суду Волинської області Ониска Р.В. від 22.03.2023 призначено підготовче судове засідання у справі (а.с.184).

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 06.04.2023 задоволено самовідвід судді Маневицького районного суду Волинської області Ониска Р.В. (а.с.187-188).

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 25.04.2023 задоволено самовідвід судді Маневицького районного суду Волинської області Токарської І.С. (а.с.199-200).

Розпорядженням керівника апарату Маневицького районного суду Волинської області № 1529/2023 від 01.05.2023 у зв`язку з неможливістю здійснити повторний автоматизований розподіл справи і передачу її іншому судді, справу передано на розгляд до Любешівського районного суду Волинської області.

Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області Савича А.С. від 12.05.2023 прийнято справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.206).

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 29.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.217).

Керівник Волинської обласної прокуратури 07.11.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Стягнення суми моральної шкоди у розмірі, більшому ніж визначений законодавством призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету. Зазначає, що до матеріалів позовної заяви не долучено доказів заподіяння позивачу моральних страждань у більшому розмірі, аніж законодавчо визначений, а розмір морального відшкодування, визначений позивачем безпідставно завищений утричі. Вважає, що зазначені обставини не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 500000,00 гривень, розмір якої не обґрунтований та не підтверджується належними та допустимими доказами. Також зазначає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 240000,00 гривень, зважаючи на категорію складності справи, відсутністю детального опису наданих адвокатами послуг, не є співмірною та не відповідає принципу справедливості. З приводу відшкодування втраченого заробітку за час відсторонення від посади за період з 21.09.2017 по 20.11.2017 в сумі 23133,14 гривень повідомляють, що на підтвердження розміру вказаної суми позивачем до матеріалів справи долучено довідку Виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 04.11.2021, у якій зазначено, що середня заробітна плата ОСОБА_1 станом на вересень 2017 року становила 11566,57 гривень. В той же час, належним доказом, що підтверджує розмір втраченого заробітку є розрахунок, проведений у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Однак зазначають, що з довідки не вбачається, що середньоденний та середньомісячний заробіток позивача обраховано відповідно до положень порядку. З урахуванням цих та інших обставин, прокурор просить у задоволенні позову відмовити.

Представник Державної казначейської служби України 14.11.2022 також подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Посилається на те, що позивач не надав документів, котрі б свідчили про незаконність чи протиправність дій працівників правоохоронних органів. Крім того зазначає, що факт заподіяння позивачеві моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість та можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. Крім того, вказує на те, що позивачем не наданого жодного обґрунтування розміру моральної шкоди у розмірі 500000,00 гривень, яку він просить стягнути з Державного бюджету. Окрім того, оплачена сума у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 240000,00 гривень не відповідає засадам розумності та справедливості. ОСОБА_1 використав своє право на захист, зробив вибір і звернулася до адвоката, що займається приватною адвокатською практикою, уклав з ним договір, у якому добровільно та свідомо взяв на себе обов`язок особисто оплатити послуги адвоката. В той же час позивач не звернувся до адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу та послуги якого оплачує держава. Враховуючи викладене, просить, відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач та представник позивача кожен зокрема в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Звернули увагу, що ОСОБА_1 , який на той час обіймав значну посаду - Маневицького селищного голови, від правоохоронних органів зазнав незаконного кримінального переслідування, що було встановлено виправдувальним вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 02.11.2018, який у подальшому був залишений без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій. Даним вироком суду була встановлена провокація злочину зі сторони правоохоронного органу, грубе порушення вимог КПК України під час досудового розслідування, тому ОСОБА_1 був виправданий у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. ОСОБА_1 два дні перебував під вартою, а в подальшому під домашнім арештом. Був відсторонений від посади, два місяці не отримував заробітну плату, змушений був витрачати власні кошти, зокрема й на правничу допомогу. Інформація про нібито вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення була оприлюднена правоохоронними органами в ЗМІ та в Інтернет сайтах, про що дізналися багато людей, чим було зіпсовано його чесне ім`я та ділова репутація. За весь цей безпідставного кримінального переслідування він зазнав значних моральних страждань та отримав моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 500000,00 грн. Дану суму відшкодування він не вважає завищеною і вона не є для нього засобом збагачення. Окрім того він поніс і матеріальні збитки в сумі 263133,00 грн. Тому вважають, що ОСОБА_1 має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним діями органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури.

Представник Волинської обласної прокуратури в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у поясненнях щодо позову.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши всі докази в справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що органом досудового розслідування, ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вироком Ратнівського районного суду Волинської області від 02.11.2018 ОСОБА_1 у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч. 3 ст. 368 КК України, визнано невинним і виправдано, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.7-11).

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03.10.2019 вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 02.11.2018 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення (а.с.12-18).

Постановою Верховного Суду від 08.04.2020 ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03.10.2019 щодо ОСОБА_1 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої та апеляційної інстанцій, - без задоволення (а.с.19-25).

Відповідно до довідок Маневицької селищної ради від 04.11.2021 № 5030 та від 11.11.2021 № 5098, які видані ОСОБА_1 , його середня заробітна плата станом на вересень 2017 року становила 11566,57 грн. У період з 21.09.2017 по 20.11.2017 заробітна плата йому не нараховувалась у зв`язку з відстороненням від роботи (а.с.26).

Згідно з копіями договорів про надання правової допомоги у кримінальному провадженні, додаткових договорів, актів прийому наданих послуг адвокатом у кримінальному провадженні, квитанцій до прибуткового касового ордеру, інших документів, ОСОБА_1 укладав договори про надання правових послуг з адвокатами Матвійчуком В.А. і ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0000349 за ч.3 ст. 369 КК України, сплачував їм грошові кошти відповідно до складності, об`єму виконаної роботи усього на загальну суму 240000,00 грн (а.с.27-43).

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 2251, стверджується, що з 22.09.2017 по 07.04.2020 ОСОБА_1 мав ряд захворювань, звертався до сімейного лікаря, знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні тощо (а.с.44).

З копій друкованих газетних видань та з Інтернет сайтів станом на вересень 2017 року вбачається, що інформація про кримінальне провадження щодо Маневицького селищного голови ОСОБА_1 , його затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, та про інші обставини справи, була оприлюднена правоохоронними органами (а.с. 45-65).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України встановлює кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди у цій справі регулюються статтею 55 Конституції України, статтею 3 ЦПК України, статтями 15, 16 ЦК України та положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України.

А шкода, завдана особі внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (зі змінами та доповненнями, надалі по тексту Закон № 266/94-ВР).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених в п. 5 ст. 1 Закону № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (стаття 3 цього Закону ).

Зі змісту статті 4 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд звертає увагу на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Вказаний правовий висновок щодо того, що позивачем у цих справах повинна бути потерпіла особа, а відповідачем держава в особі відповідного органу, висловлений також у пункті 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20 (провадження № 14-77цс21).

Державне казначейство України не може бути окремим відповідачем у цих справах, оскільки належним відповідачем у цих справах є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, від 31.10.2018 у справі № 383/596/15, від 08.02.2022 у справі № 201/10234/20).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з позовної заяви, звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди до суду, позивач вказував, що органами дізнання, досудового розслідування та прокуратури йому була завдана матеріальна і моральна шкода, однак визначив відповідачем Державну казначейську службу України, до кола відповідачів позивачем не включена держава в особі органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідачем є особа чи держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України), до якої звернуті матеріально-правові вимоги позивача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц) (пункти 36-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (провадження № 14-626 цс 18).

Практика Верховного Суду свідчить також про необхідність формулювання резолютивної частини судових рішень про задоволення позову в таких спорах, ухвалення рішення на користь позивача та зазначення що, таке рішення підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України.

Разом з тим, при розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до суду, позивач зазначав, що органами дізнання та досудового розслідування йому була завдана матеріальна і моральна шкода, оскільки досудове розслідування проводилося з істотним порушенням його прав, передбачених Конституцією України та кримінальним процесуальним кодексом України.

Разом з тим, Держава в особі органів, що здійснювали оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування і дізнання стосовно позивача, у якості відповідача позивачем не залучались. Клопотання сторони позивача про їх залучення до суду не надходило.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що Державна казначейська служба України не є учасником спірних правовідносин і не має жодних фактичних даних, що мають значення для правильного вирішення цієї справи.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, заяву про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури, на вибір громадянина може бути подано до суду за місцем його проживання або за місцезнаходженням відповідного органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури. Сторони в цих справах звільняються від сплати судових витрат.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 3, 10, 12, 13, 81, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Волинська обласна прокуратура про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 10 серпня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , адреса місцезнаходження: вул. П`ятницька гірка, 12/19, м. Луцьк Волинська область.

Відповідач: Державна казначейська служба України, юридична адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Волинська обласна прокуратура, юридична адреса: вул. Винниченка, 15, м. Луцьк Волинська область, .

Головуючий суддя: А.С. Савич