П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року місто Київ

справа № 759/4476/17

провадження №22-ц/824/4610/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Шум Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просив виділити та визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділити та визнати право власності за ОСОБА_2 на автомобіль марки Форд Куга, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позов обґрунтовано тим, що 5 липня 2003 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який розірвано за рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року.

За час шлюбних відносин (період з 2003 по 2014 роки) подружжям ОСОБА_4 набуте мано, яке є спільною сумісною власністю, а саме двохкімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 55,00 кв.м., та автомобіль марки та моделі Ford Kuga Універсал - В, 2012 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оскільки майно набуте позивачем і відповідачем в період шлюбу, воно є спільною сумісною власністю.

Вважає, що придбане майно підлягає поділу в натурі, йому квартиру, а відповідачу автомобіль. Зважаючи на різну вартість квартири і автомобіля, які підлягають поділу між позивачем та відповідачем, сторони мають подати до суду свої заяви про згоду на поділ спільного майна, з урахуванням вже проведених розрахунків між ними.

У зустрічному позові ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на частини квартири, а за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, тим самим відступивши від рівності часток з урахуванням того, що на її утриманні знаходиться малолітня дочка, відповідач же до своїх обов`язків щодо утримання дитини ставиться несумлінно.

Зазначає, що квартира придбана за кошти, частина, яких запозичена нею у ОСОБА_5 в сумі 65000 доларів США на підставі договору позики від 19 квітня 2011 року та за кошти що нею зароблені. Відповідач ОСОБА_1 не брав матеріальної участі у придбанні квартири, і взагалі не брав майнової участі у забезпеченні їх сім`ї. Повернення коштів ОСОБА_5 здійснювалося виключно за її кошти.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 11 липня 2022 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано право приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Визнано право приватної власності на транспортний засіб марки Ford Kuga Універсал - В, 2012 року виписку, білого кольору за ОСОБА_2 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в який просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , та задовольнити її зустрічний позов, визнати за нею право власності на частини квартири АДРЕСА_2 ; за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції не звернув уваги та не надав оцінки тому, що у зв`язку з відсутністю коштів, необхідних для утримання дитини, в 2017 році вона вимушена була продати автомобіль, кошти від продажу автомобіля були витрачені на потреби спільної з позивачем дитини.

Взяті судом до уваги твердження позивача, що квартира куплена за гроші, які йому нібито 5 березня 2011 року подарували та дали в борг мати та рідний брат, не відповідають дійсності. Доказів щодо джерела походження грошей у свідків, позивачем суду не надані, а їх пояснення, що ці гроші накопичені, отримані в спадок, не заслуговують на увагу, тому що не доведені доказами. Суд не встановив чи мали реально мати та рідний брат позивач гроші, щоб дати відповідачу в боргу таку велику суму грошей.

Суд першої інстанції не придав значення тому факту, що розписка про передачу грошей у борг від 5 березня 2011 року з ОСОБА_7 та розписка про передачу грошей у борг від 5 березня 2011 року з ОСОБА_8 , не містять наступної інформації: персональні дані сторін; реквізити документів, що засвідчують сторони; підписи сторін, а саме у розписці відсутні підписи позикодавців; у розписці відсутні розшифрування тих, хто підписує розписку про передачу грошей у борг. Факт повернення грошових коштів, отриманих в якості позики позивачем у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не доведений належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставини щодо припинення між подружжям шлюбних стосунків з вересня 2013 року відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року. Апелянт ці обставини не визнавала, у зв`язку з чим просила допитати свідка, суд її клопотання задовольнив, але свідка не допитав.

Судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а саме, судом прийняті подані відповідачем ОСОБА_1 докази після закінчення підготовчого засідання, мотиви суду першої інстанції щодо підстав поновлення строку та прийняття доказів на стадії розгляду справи по суті у рішенні не викладено.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_9 та її представник адвокат Федірко С.А. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Старовойтова Д.А. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 5 липня 2003 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Під час шлюбу подружжям було придбано транспортний засіб марки «Ford Kuga Універсал - В», 2012 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт придбання транспортного засобу та реєстрації за ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та листами Головного сервісного центру МВС.

19 квітня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_10 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем за ціною 640000 грн. (80000 доларів США). В договорі сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру. ОСОБА_1 надав згоду дружині на купівлю квартири ще11 березня 2011 року.

Факт придбання квартири підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19 квітня 2011 року, . Відповідно до інформаційної довідки від 7 березня 2017 року квартира зареєстрована за ОСОБА_2 .

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Вказаним рішенням встановлено, що з вересня 2013 року сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Рішення набрало законної сили.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 8 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Задовольняючи позов, суди виходили з того, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та вибув з володіння позивача, як одного із співвласників, не з його волі, на підставі недійсного правочину.

Крім того, судом установлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 759/1836/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_11 у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум уму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 3 лютого 2014 року і до її повноліття.

На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист.

Водночас, судом установлено, що донька сторін - ОСОБА_11 з 2009 року по 30 червня 2017 року проживала з бабусею - ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою, виданою 14 липня 2017 року Горностаївською загальноосвітньою школою № 1. Весь цей час ОСОБА_1 сплачував аліменти на користь бабусі ОСОБА_12

1 серпня 2018 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Скляренко Н.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56881788 з виконання рішення суду про стягнення аліментів.

ОСОБА_1 звернувся з вимогами про визнання неправомірними дій головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Белана І.В. при виконанні виконавчого провадження № 56881788 при примусовому виконанні виконавчого листа № 759/1863/14-ц від 14 травня 2014 року , виданого у цивільній справі про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 було задоволено, визнано неправомірними дії головного державного виконавця в частині складення розрахунку зі сплати аліментів станом на 16 січня 2019 року у сумі 7436,03 грн. згідно виконавчого листа № 759/1863/14-ц, виданого 14 травня 2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 вересня 2019 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 лютого 2019 року було закрито на підставі заяви представника ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що квартира придбана ОСОБА_1 хоча і під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 , проте за грошові кошти, отримані ОСОБА_1 особисто від своєї матері та брата, що виключає виникнення спільної сумісної власності. Отже квартира є особистим майном ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль марки Ford Kuga Універсал - В», 2012 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбаний у період шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, що встановлено рішенням суду у іншій справі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав вимоги ОСОБА_2 недоведеними, підстави для відступлення від рівності часток при поділі квартири відсутні. Проживання доньки сторін з ОСОБА_2 саме по собі не є підставою для відступлення від засад рівності часток відповідно до ч.3 ст.70 СК України. Крім того, суд першої інстанції, врахувавши факт, що ОСОБА_1 доведено факт придбання квартири за особисті кошти, вважав, що зустрічні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права на частки квартири задоволенню не підлягають.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 в позовній заяві зазначав, що майно, придбане за час шлюбу, а саме квартира та автомобіль, є спільною сумісною власністю подружжя. В порядку поділу майна просив виділити йому квартиру, визнавши за ним право приватної власності на квартиру, а відповідачці ОСОБА_2 виділити автомобіль, визнавши за нею право приватної власності на автомобіль.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19 квітня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Підготовче засідання закрито 25 вересня 2019 року, про що постановлена ухвала, занесена до протоколу судового засідання.

У письмових поясненнях поданих до суду 14 січня 2022 року ОСОБА_1 вперше зазначає, що квартира придбана за його власні кошти, які отримані у борг від матері в сумі 5000 доларів, а 5000 доларів мати йому подарувала, а також за кошти, які отримав від ОСОБА_8 в якості позики, про що складено розписку. Запозичені кошти ОСОБА_1 повертав особисто. 20000 доларів США, які були накопичені позивачем, привласнила відповідачка ОСОБА_2 . І тут в поясненнях зазначає, що майно, яке є предметом спору, складається з квартири, автомобіля та грошових коштів.

Підстави позову позивачем ОСОБА_1 не змінювалися протягом всього часу розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, визнаючи квартиру особистою власністю ОСОБА_1 , фактично вийшов за межі підстав заявленого останнім позову, що є порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір по суті, апеляційний суд виходить з наступного.

Установлено, що за час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбані квартира АДРЕСА_2 та автомобіль марки «Ford Kuga Універсал - В», 2012 року виписку, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Квартира придбана на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2011 року. Договір купівлі-продажу укладений 19 квітня 2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 . В абзаці третьому п.4.8 розділу 4 договору зазначено, що чоловік «Покупця», у своїй заяві, засвідченій Коновал З.Ф., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11 березня 2011 року за реєстровим № 1068, зміст якої доведено до продавця, що зберігається у справах приватного нотаріуса, дає згоду своїй дружині на купівлю вказаної в договорі квартири. Продаж квартири здійснено за 640000 грн.

1 квітня 2013 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на транспортний засіб «Ford Kuga» марки «Універсал - В», 2012 року виписку, на підставі довідки - рахунку серії від 30 березня 2013 року ДПІ № 950702 та ВМД № 125110006/2012/153191 від 30 листопада 2012 року.

Відповідно до змісту довідки Головного сервісного центру МВС: автомобіль марки Форд 18 січня 2017 року знятий з обліку для реалізації ОСОБА_2 , 24 січня 2017 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_14 , 17 березня 2017 року знятий з обліку для реалізації ОСОБА_14 з 26 квітня 2017 року зареєстрований на імя ОСОБА_15 (а.с.115). Автомбіль був проданий ОСОБА_14 за вартістю 279023,50 грн.

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до сьт.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільного права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог ст.71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (ч.2 ст.364 ЦК України).

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Оскільки квартира та автомобіль придбані за час шлюбу, для сім`ї, вони належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Частки подружжя у праві спільної сумісної власності на квартиру і автомобіль є рівними.

Ні позивач ОСОБА_1 , ні відповідачка ОСОБА_3 не надали належних та допустимих доказів, які б спростовували презумпцію спільності майна.

До показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є відповідно матір`ю та братом позивача ОСОБА_1 , суд ставиться критично, оскільки по-перше, вони є родичами позивача, по-друге показами свідків не підтверджується, що отримані у борг кошти були використані саме на придбання квартири.

Також відсутні підстави для відступу від засади рівності часток подружжя у праві власності на квартиру, як того вимагає позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , оскільки обставини, які давали підстави збільшити частку останньої у праві власності відсутні.

Оскільки вартість квартири значно більша вартості автомобіля, підстави для поділу наявного у сторін майна в натурі, квартири ОСОБА_1 , а автомобіля ОСОБА_3 , відсутні.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) в частині поділу квартири підлягають частковому задоволенню, в порядку поділу майна подружжя слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по частині на квартиру АДРЕСА_2 за кожним.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про поділ автомобіля, то в цій частині суд зазначає наступне.

Установлено, що автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя (квітень 2013 року) і станом на час звернення ОСОБА_1 до суду з позовом був проданий відповідачкою ОСОБА_3 (січень 2017 року)

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Положеннями ч.3 ст.65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і(або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п.30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З системного аналізу норм сімейного законодавства, які регулюють майнові права подружжя, положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та правових позицій Верховного Суду, сформульованих у справах щодо поділу майна подружжя, можна зробити висновок, що поділу і натурі підлягає лише майно (грошові кошти), яке є в наявності на момент такого поділу, тобто існує як об`єкт матеріального світу, а у разі відчуження об`єкту права спільної сумісної власності одним з подружжя його вартість повинна враховуватись при поділі шляхом стягнення відповідної компенсації за умови, якщо другий з подружжя доведе, що таке майно було відчужене проти його волі і не в інтересах сім`ї.

Доводи відповідачки ОСОБА_3 в тій частині, що транспортний засіб «Ford Kuga» був придбаний в той час коли шлюбні відносини із позивачем були фактично припинені, є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Святошинського районного суду від від 16 квітня 2014 року, яким шлюб між подружжям розірвано, встановлено, що сторони з вересня 2013 року не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство.

Отже, рішенням суду встановлено час припинення між подружжям шлюбних відносин - вересень 2013 року.

Оскільки автомобіль придбаний у квітні 2013 року, тобто у період шлюбу, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, частки подружжя у праві власності на який є рівними.

Зважаючи на те, що автомобіль був проданий відповідачкою ОСОБА_3 , у січні 2017 року, і проданий він був без згоди позивача ОСОБА_1 , який з позовом про поділ майна подружжя, до якого включив і автомобіль, звернувся до суду у березні 2017 року, - наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації.

Факт продажу автомобіля відповідачем без згоди позивача підтверджується обставинами, встановленими при розгляді іншої справи, а саме при розгляді справи № 759/1805/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання вчинити певні дії, витребування майна із чужого незаконного володіння. Судовими рішенням судів трьох інстанцій встановлено, що автомобіль єс спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та вибув із володіння ОСОБА_1 , як одного із співвласників, не з його волі.

Згідно висновку оціночного дослідження, складеного 5 липня 2018 року, середня ринкова вартість транспортного засобу FORD KUCA, 2012 року випуску, станом на 18 січня 2017 року складала (з округленням) 18200 доларів США.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила, що у січні 2017 року вона продала автомобіль за 18000 доларів США.

Визначаючи розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суд виходить із курсу долара станом на 26 липня 2023 року, та 9100 доларів США, що складає половину вартості автомобіля. Розмір компенсації частки ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на автомобіль складає 332774,26 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 11 липня 2022 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль 332774,26 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 14 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус