Постанова

Іменем України

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2306/4489/22

провадження № 61-7374св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Ступак О. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - начальник Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевський Андрій Миколайович,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Баріловим Сергієм Анатолійовичем, на постанову Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Новікова О. М., Сіренка Ю. В., Нерушак Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби (далі - ВДВС) м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М., заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» (далі - ПАТ «Ерсте Банк»), ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що на початку лютого 2022 року він дізнався про існування арешту на все його майно, що накладено постановою Святошинського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції (далі - ГТУЮ) у м. Києві від 27 квітня 2017 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2013 року № 2/695/163/13 про стягнення з нього на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу в розмірі 462 904,68 грн.

Зазначав, що відповідно до договору відступлення права вимоги від 29 серпня 2016 року № 29/08/2016-І/ГФ Публічне акціонерне товариство (далі - ПуАТ) «Фідобанк», будучи правонаступником ПАТ «Фідокомбанк» (останній у квітні 2013 було перейменовано у ПАТ «Ерсте банк»), шляхом укладення 27 травня 2014 року договору № 2 відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Факторингова компанія «Глобал Фінанс».

ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», будучи власником 100% частки права вимоги за кредитним договором, 29 серпня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 .

З 29 серпня 2016 року єдиним кредитором та відповідно стягувачем за вказаним кредитним договором стала ОСОБА_2 , яка 05 серпня 2022 року нотаріально посвідченою заявою підтвердила відсутність до нього будь-яких майнових та/або немайнових претензій стосовно виконання кредитного договору.

Виконавче провадження № НОМЕР_3 було завершено 16 травня 2017 року (дата винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу), а його матеріали знищені орієнтовно у другій половині 2020 року.

Арешт майна боржника, тобто його, є заходом звернення стягнення на майно останнього, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, котрий відповідно до Закон України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Заявник зазначав, що за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача стосовно всього належного йому нерухомого майна діє арешт, що є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном.

10 серпня 2022 року він через свого представника звернувся до начальника Святошинського відділу ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) Василевського А. М. із заявою про зняття арешту з усього належного йому нерухомого майна.

Зазначена заява була отримана органом державної виконавчої служби 15 серпня 2022 року.

Станом на 23 листопада 2022 року жодної відповіді на свою заяву він не отримав, арешт не знятий.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд

- визнати загальновідомою обставину правнонаступництва ПАТ «Фідобанк» прав та зобов`язань ВАТ/ПАТ «Ерсте Банк»;

- визнати протиправною бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М., що полягає у не знятті арешту з його майна, накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2013 року у справі № 2306/4489/12 (провадження № 2/695/163/13);

- зобов`язати Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з його майна, накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2013 року у справі № 2306/4489/12 (провадження № 2/695/163/13).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року у складі судді Ушакової К. М. скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М., що полягає у не знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2013 року у справі № 2306/4489/12 (провадження № 2/695/163/13) неправомірною.

Зобов`язано державного виконавця або уповноважену посадову особу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 з примусового виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2013 року у справі № 2306/4489/12 (провадження № 2/695/163/13), а саме: номер запису про обтяження 20416477, дата та час державної реєстрації 16 травня 2017 року, вид обтяження арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації постанова про арешт майна боржника, серія та номер НОМЕР_3, виданий 27 квітня 2017 року Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві; підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35199714 від 16 травня 2017 року, Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві; обтяжувач - Святошинський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві; особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_1 ; опис предмета обтяження - все нерухоме майно.

У задоволені решти вимог скарги відмовлено.

Ухвала районного суду в частині задоволених вимог скарги мотивована тим, що ОСОБА_1 повністю погасив борг перед стягувачем у добровільному порядку за погодженням зі стягувачем. Наявність нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, пославшись на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо позовної вимоги про визнання обставини загальновідомою судом відмовлено у зв`язку з тим, що така вимога не підлягає вирішенню в порядку, визначеному у частині другій статті 451 ЦПК України під час розгляду скарги.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року апеляційну скаргу Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до органу ДВС із заявою від 10 серпня 2022 року про зняття арешту) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у державного виконавця не виникав прямий обов`язок знімати арешт з майна боржника. Суд зазначив, що спір у даному випадку виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 10 серпня 2022 року про зняття арешту у зв`язку з виконанням виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

Апеляційний суд зазначив, що у справі наявні докази підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 , як боржника у зобов`язанні, яке виникло у останнього перед ПАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором № 014/2061/3/20880 від 01 серпня 2008 року, від ПАТ «Ерсте Банк» до ПАТ «Фідобанк».

Також у справі є договір відступлення права вимоги від 29 серпня 2016 року, яким підтверджено відступлення права вимоги від ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» до ОСОБА_2 .

Проте, належних та достовірних доказів переходу права вимоги від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» матеріали справи не містять.

Оскільки перехід права вимоги від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» є недоведеним, апеляційний суд вважав, що не можна стверджувати, що ОСОБА_2 набула права нового кредитора після ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс».

Отже, помилковими є висновки суду та аргументи скаржника про доведеність вимог ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 набула права дійсного єдиного кредитора у зобов`язанні, з приводу примусового виконання якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року скасувати та залишити в силі ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року.

Отже, у частині відмови у задоволенні скарги (вимоги про визнання загальновідомою обставини правнонаступництва ПАТ «Фідобанк» прав та зобов`язань ВАТ/ПАТ «Ерсте Банк») судові рішення не оскаржуються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У травні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2023 року справу призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21 липня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., ОСОБА_3.., Коломієць Г. В., Гулько Б. І.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 липня 2023 року у зв`язку із відставкою судді ОСОБА_3 на підставі повідомлень судді Лідовця Р. А. від 25 липня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д., Ступак О. В., Коломієць Г. В., Гулько Б. І.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення його скарги.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення ОСОБА_1 вказує те, що апеляційний суд неправильно оцінив надані докази, неповно встановив обставин справи, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. Зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність належних доказів переходу права вимоги від ПАТ «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 та про те, що відсутність у останньої майнових та/або немайнових претензій до ОСОБА_1 щодо виконання кредитного договору № 014/2061/3/20880 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Ерсте Банк», не є підставою для скасування арешту на майно ОСОБА_1 , накладеного у межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/2061/3/20880 від 01 серпня 2008 року, є помилковими. Зазначає, що судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).

При цьому зазначає, що апеляційне провадження у справі підлягало закриттю, оскільки повноваження головного державного виконавця Гуріної Д. І., яка підписала 01 березня 2023 року апеляційну скаргу від імені Святошинського ВДВС у місті Києві, не підтверджені належно, так як у долученій до апеляційної скарги довіреності зазначений строк дії - «до 31.01.2023».

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У червні 2023 року головний державний виконавець Святошинського ВДВС м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не містять підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції.

Посилається на те, що на адресу відділу не надходило жодних заяв, рішень суду, чи будь-яких інших документів, які свідчили б про заміну стягувача у виконавчому провадженні. Також не надходило інформації щодо сплати боржником заборгованості.

Зазначає, що у зв`язку з відсутністю офіційної інформації про виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 травня 2013 року у справі № 2/695/163/13 відсутні підстави для зняття арешту з усього належного боржнику майна.

У червні 2023 року Святошинський ВДВС м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

При цьому зазначає, що, враховуючи той факт, що боржник знав про відкрите виконавче провадження, на нього покладається обов`язок зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2013 року у справі № 2306/4489/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/2061/3/20880 від 01 серпня 2008 року в сумі 57 913,76 доларів США (еквівалент 462 904,68 грн за курсом Національного банку України (далі - НБУ) за 11 жовтня 2012 року) та судовий збір в сумі 3 219 грн.

На виконання зазначеного рішення суду 28 травня 2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» боргу в розмірі 462 904,68 грн.

Постановою державного виконавця державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції Антонова А. В. від 13 серпня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/695/163/13, виданого 28 травня 2013 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 462 904,68 грн.

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоренка А. М. від 27 квітня 2017 року у ВП № НОМЕР_3 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Федоренка А. М. від 16 травня 2017 року у ВП № НОМЕР_3 вказаний вище виконавчий лист на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу.

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 29 серпня 2016 року № 29/08/2016-1/ГФ ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» придбало право вимоги за кредитним договором не у ПАТ «Ерсте Банк», а на підставі договору № 2 від 27 травня 2014 року у ПуАТ «Фідобанк».

Відповідно до інформації, розміщеної на сайті https://minfin.com.ua/ua/company/fidobank/, «у 2012 році група компаній, власником яких є ОСОБА_5 , придбала СЕБ Банк, після чого банк змінив назву на ПуАТ «Фідобанк». У квітні 2013 року цією ж групою компаній була закрита угода щодо покупки Ерсте Банку, який був приєднаний до Фідобанк в жовтні 2013 р.».

У мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 04 червня 2020 року №755/18025/17 (провадження № 61-41996св18) вказано, що «30 жовтня 2013 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів ПАТ «Фідобанк» затверджено передавальний акт у відповідності до якого ПАТ «Фідобанк» було передано усе майно, права та обов`язки ПАТ «Фідокомбанк», яке в свою чергу було правонаступником прав, зобов`язань АКБ «Престиж», створеного у формі ВАТ «Ерсте Банк», а також ПАТ «Ерсте Банк», внаслідок чого ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АКБ «Престиж», створеного у формі ВАТ «Ерсте Банк», а також ПАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк»».

У рішенні Апеляційного суду Луганської області від 22 грудня 2016 року у справі № 428/29/14-ц (провадження № 22ц/782/697/16) викладено, що «згідно з п.1.1 Статуту Публічного акціонерного товариства «Фідокомбанк» від 05.06.2013 Банк було створено у формі відкритого акціонерного товариства з назвою Акціонерний комерційний банк «Престиж» (протокол Установчих зборів від 02.12.2005). Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 17.10.2006 №3б-1/2006 Банк було перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк», а згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 22.09.2009 №3б-2/2009 Банк перейменовано па Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк». Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів від 29.04.2013 №3б-3/2013 Банк перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк». У зв`язку з перейменуванням Банк є правонаступником щодо прав і зобов`язань Акціонерного комерційного банку «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, а також Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», а також Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк». Відповідно до п. 7.6 Договору від 30.10.2013 про приєднання, укладеного між ПАТ «Фідокомбанк» та ПУАТ «Фідобанк» останній (ПУАТ «Фідобанк») став повним правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Фідокомбанк» з дати затвердження Загальними зборами акціонерів підписаного Передавального акту».

В ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року у справі № 405/5378/19 (провадження № 2/761/3575/2020), яка відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку не оскаржувалася, зазначено: «Судом встановлено, що з 05.06.2013 року АТ «Ерсте Банк» змінив назву з ПАТ «Ерсте Банк» на ПАТ «Фідокомбанк», який являється правонаступником прав та обов`язків АТ «Ерсте Банк». В свою чергу, відповідно до інформації отриманої судом з Єдиного державного реєстру підприємств, установ і організацій України, стан суб`єкта: публічне акціонерне товариство «Фідокомбанк», , станом на 05.08.2014 року припинено, номер запису: 4020231, правонаступником ПАТ «Фідокомбанк» зазначено ПАТ «Фідобанк». , місцезнаходження: м. Київ, Шевченківський район, вул. Велика Васильківська, 10. Крім того, відповідно до статуту ПАТ «Фідобанк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів від 11.08.2015 року (протокол №76) 30.10.2013 року на підставі рішення загальних зборів акціонерів банку (Протокол №68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого Банку було передано усе майно, права та обов`язки ПАТ «Фідокомбанк» (ідентифікаційний код 34001693), зареєстрований НБУ 25.01.2006: року реєстровий №. 303), ПАТ «Фідокомбапк» був правонаступником прав та зобов`язань ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Ерсте Банк» внаслідок цього, правонаступник Банк «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Третє Банк» та ПАТ «Фідокомбаніс».

Згідно з договором про відступлення права вимоги від 29 серпня 2016 року № 29/08/2016-І/ГФ ПуАТ «Фідобанк», будучи правонаступником ПАТ «Фідокомбанк» (останній у квітні 2013 було перейменовано у ПАТ «Ерсте банк»), шляхом укладення 27 травня 2014 року договору № 2 відступило право вимоги за кредитним договором товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» ().

ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», будучи власником 100% права вимоги за кредитним договором, 29 серпня 2016 року відступило право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідно до нотаріально засвідченої заяви від 05 серпня 2022 року ОСОБА_2 , ставши 29 серпня 2016 року внаслідок придбання шляхом укладення договору відступлення права вимоги № 29/08/2016-1/ГФ з ТОВ «Факторингова комапанія «Глобал Фінанс» (), як власником права вимоги згідно з договором про відступлення права вимоги від 27 травня 2014 року № 2, укладеного ТОВ «Факторингова комапанія «Глобал Фінанс» з ПуАТ «Фідобанк», права грошової вимоги кредитора до боржника щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості в розмірі 100%, яка виникла на підставі кредитного договору від 01 серпня 2008 року № 014/2061/3/20880 (з усіма додатками та додатковими угодами до нього), укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), єдиним кредитором цього боржника за вказаним кредитним правочином, цією заявою підтверджує відсутність будь-яких майнових та/або немайнових претензій до ОСОБА_1 стосовно виконання заначеного кредитного договору (а. с. 19).

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 листопада 2022 року на все нерухоме майно боржника на підставі постанови Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27 квітня 2017 року у ВП № НОМЕР_3 було накладено арешт.

Відповідно до відповіді начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М. на адвокатський запит, у відділі ДВС на виконанні перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з виконання зазначеного вище виконавчого листа Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області. 16 травня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно з вимогами наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» від 07 червня 2017 року № 1829/5, строк зберігнання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, у державного виконавця відсутні причини для припинення арешту майна боржника.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Балковською І. Ю. 10 серпня 2022 року направлено заяву начальнику Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 нерухомого майна, яку згідно з рекомендованим повідомленням представником Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано 15 серпня 2022 року.

На час розгляду справи судом арешт, накладений постановою державного виконавця на все нерухоме майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, не знятий.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Баріловим С. А., підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 2 частини четвертої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» регулює випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Частиною четвертою цієї статті передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту у виконавчому провадженні, що перебуває на виконанні, і повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, не є такою підставою.

Частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що виконавчий документ № 2/695/163/13, виданий 28 травня 2013 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» у розмірі 462 904,68 грн (ВП № НОМЕР_3) на підставі постанови головного державного виконавця Святошинського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві Федоренко А. М. від 16 травня 2017 року повернуто стягувачеві ПАТ «Ерсте Банк» на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, що на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У цій частині дії виконавця є правильними. Але апеляційним судом не враховано інші встановлені у справі обставини.

Оскільки 16 травня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 16 травня 2020 року.

Станом на 10 серпня 2022 року - день звернення представника ОСОБА_1 - адвоката Балковської І. Ю. до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з усього належного ОСОБА_1 нерухомого майна, виконавчий лист відносно ОСОБА_1 на виконанні не перебував.

В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 16 травня 2017 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи у суді першої інстанції органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа № 2/695/163/13 від 28 травня 2013 року.

Оскільки станом на день розгляду цієї справи у суді першої інстанції виконавчий лист № 2/695/163/13 від 28 травня 2013 року з 16 травня 2017 року повторно не пред`явлений до виконання, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про заміну сторони виконавчого провадження чи про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не вирішувалось, особа, яка вважає себе правонаступником стягувача та повідомлена про розгляд цієї справи в суді, не ініціювала продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, Верховний Суд дійшов переконання, що збереження більше 6 років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 липня 2023 року у справі №761/687/14 (провадження №61-5887св23).

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, аналізуючи ланцюг набуття права вимоги ОСОБА_2 та встановивши відсутність у матеріалах справи доказів про перехід права вимоги від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», дійшов неправильного висновку про недоведеність набуття ОСОБА_2 права вимоги до ОСОБА_1 . Крім того, це не було предметом судового розгляду.

Наявність у матеріалах справи нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 про відсутність у неї, як єдиного кредитора, будь-яких майнових та/або немайнових претензій до ОСОБА_1 є підставою для скасування наявного арешту щодо майна ОСОБА_1 .

Виконавцем не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у 2017 році.

Отже, встановивши протиправною бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А. М., що полягає у незнятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Щодо розподілу судових витрат

У підпункті в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При поданні касаційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 536,80 грн судового збору, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією, які підлягають стягненню зі Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 , оскільки колегія суддів залишає у силі рішення суду першої інстанції, яким скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Баріловим Сергієм Анатолійовичем, задовольнити.

Постанову Черкаського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року скасувати та залишити в силі ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року.

Стягнути зі Святошинського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець О. В. Ступак