Провадження №2/523/1447/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої - судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/14031/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у відносинах, від яких народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту народження дитина проживає з позивачкою, яка її утримує та виховує належним чином. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_1 позбавлена можливості без згоди відповідача зареєструвати місце проживання сина, що прямо та безпосередньо є негативним проявом у реалізації права дитини на реєстрацію місця проживання. Вказана обставина також обмежує право дитини на відвідування дитячого садочка, оскільки для зарахування дитини до дошкільного виховного закладу необхідно зареєструвати дитину по місцю проживання.

Із відповідачем ОСОБА_2 не вдається за можливим у добровільному порядку врегулювати питання щодо надання ним згоди на реєстрацію місця проживання спільної дитини, оскільки відповідач ігнорує прохання позивачки, що стосуються й інших сфер життя сина.

У зв`язку з цим, просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 22.12.2022 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 та представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилися. Однак, представник позивачки ОСОБА_4 надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд провести розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явилися. Однак, представник відповідача ОСОБА_6 надала суду заяву, у якій позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю визнала та просила суд ухвалити рішення у підготовчому проваженні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради Ніколайчук Н. у підготовче засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій просила суд провести розгляд даної справи у відсутності представника третьої особи.

Згідно приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, суд вважає за можливим провести розгляд даної справи з ухваленням відповідного рішення у підготовчому провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у відносинах, від яких народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 від 05.11.2019 року).

Позивачка зазначає про те, що з моменту народження дитина проживає з матір`ю, яка її утримує та виховує належним чином. Станом на сьогоднішній день позивачка разом із дитиною проживаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини стороною відповідача не заперечувалися.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно зі статтею 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно вимоги ч.ч. 1, 5, ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Суд констатує, що Київською районною адміністрацією було надано суду Висновок № 852/01-11 від 14.06.2023 року «Про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », відповідно до якого Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за можливим визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивуючи свій висновок Київська районна адміністрація зазначала про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , створені належні умови для виховання, проживання та розвитку дитини, враховуючи, що мати здатна виконувати обов`язки щодо виховання та догляду, за малолітньою дитиною.

У вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_1 матеріально забезпечена, є фізичною особою підприємцем, за місцем проживання характеризується позитивно. Має на праві спільної сумісної власності 1/4 частину житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 . До кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Окрім того, у висновку зазначено про те, що батько дитини ОСОБА_2 надав суду письмові пояснення, в яких не заперечує стосовно визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, оскільки вирішення судом даного спору таким чином буде відповідати, на переконання суду, найкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 19, 160, 161, 171 СК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 200, 247, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка на заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матерію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 серпня 2023 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер