Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2023 Справа №607/19029/22

Провадження №2/607/708/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Наталія Василівна про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Наталія Василівна про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 17.11.2020 між ним та ОСОБА_2 укладено змішаний цивільно-правовий договір з елементами договору позики та попереднього договору купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони обумовились в строк до 17.03.2021 укласти договір купівлі продажу 1/3 частки житлового будинку (домоволодіння) загальною площею 425,3 кв.м., житловою площею 200,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та 1/3 частки земельної ділянки площею 0,147 га для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер :02:001:0220, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, згідно п. 1.5 Договору позивач передав у власність ОСОБА_2 кошти у розмірі 282 000,00 грн, які є еквівалентними 10 000 доларів США, як безпроцентну позику, які ОСОБА_2 зобов`язався йому повернути до 17.03.2021, або зарахувати в рахунок суми ціни за середнім курсом продажу комерційними банками на день передачі коштів, або розрахунку договору купівлі продажу передбаченого договором майна. Також ними погоджено, що якщо з вини ОСОБА_2 договорів купівлі продажу майна не буде укладено в строк до 17.03.2021, ОСОБА_2 зобов`язаний повернути протягом 10 днів, рахуючи з 17.03.2021, суму 282000,00 грн, які є еквівалентними 10 000 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день повернення коштів, а також сплатити штраф у розмірі 10 % від цієї суми. Разом з тим, укладання договору купівлі - продажу не відбулось з вини ОСОБА_2 , оскільки останній відмовився від його укладання в погоджений сторонами строк. Позивач вказує, що укладаючи попередній договір, відповідач ОСОБА_2 не бажав реального настання правових наслідків, тобто не мав наміру надалі укладати договір купівлі-продажу нерухомого майна та своїми діями ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме, не повідомив про наявність арешту та заборону на відчуження нерухомого майна, що мало бути предметом договору купівлі-продажу. Відповідач свої зобов`язання за укладеним договором не виконав, тим самим порушив умови попереднього договору купівлі-продажу. Позивач зазначає, що неодноразово звертався шляхом телефонних переговорів до відповідача, щодо повернення коштів, які він отримав, при укладанні попереднього договору купівлі-продажу, однак відповідач кошти йому не повертає.

Беручи до уваги вищевикладене позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 443 850 грн, з яких 403 500 грн основна сума боргу та 40 350 штраф у розмірі 10 % від основної суми боргу, а також судові витрати.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.01.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06.03.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сабатюк Н.П. в судове засідання не з`явились, проте адвокат Сабатюк Н.П. подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судових повісток про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Н.В. в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечувала представник позивача.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Судом встановлено, 17.11.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1483, відповідно до умов якого ОСОБА_2 , зобов`язався в майбутньому, в строк не пізніше 17.03.2021 продати та передати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 , зобов`язався в майбутньому, в строк не пізніше 17.03.2021 купити та прийняти в ОСОБА_2 , 1/3 частку житлового будинку (домоволодіння) загальною площею 425,3 кв.м., житловою площею 200,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , та 1/3 частку земельної ділянки площею 0,147 га для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер :02:001:0220, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п.п. 1.2, 6.1 Договору).

Відповідно до п. 1.1 Договору, цей договір є змішаним цивільно правовим договором з елементами договору позики та попереднього договору купівлі продажу.

Як вбачається з п. 1.5 Договору, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняв у власність від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 282 000,00 гривень 00 коп., які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день передачі коштів, як безпроцентну позику, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 17.03.2021 або зарахувати в рахунок суми ціни (за середнім курсом продажу комерційними банками на день передачі коштів або розрахунку) договору купівлі продажу вказаного Майна, що вказане у п.2.1.1 цього Договору. Якщо з вини ОСОБА_2 договір купівлі-продажу Майна не буде укладено в строк до 17.03.2021, ОСОБА_2 зобов`язався повернути протягом десяти днів, рахуючи з дня закінчення терміну, вказаного в п. 6.1. цього Договору, суму 282 000,00 гривень 00 коп., які є еквівалентними 10000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день повернення коштів, а також сплатити штраф у розмірі 10 % від цієї суми.

Згідно п. 2.1 Договору, ОСОБА_2 згідний продати, а ОСОБА_1 згідний купити зазначене в договорі майно за ціною 282000,00 гривень 00 коп., які є еквівалентними 10000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день проведення розрахунку.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

За змістом статей 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України).

Частина 3 ст. 635 ЦК України визначає, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та передав у власність ОСОБА_2 кошти у розмірі 282 000,00 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день передачі коштів, що вбачається із змісту п.1.5 Договору.

Разом з тим, в порушення умов укладеного Договору, ОСОБА_2 основного договору купівлі-продажу частки житлового будинку та частки земельної ділянки з позивачем ОСОБА_1 не уклав, як у встановлений Договором строк до 17.03.2021, так і по даний час. Докази зворотного матеріали справи не містять.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від уми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року № 6-50 цс16, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином суд вважає доведеним укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики від 17.11.2020, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 кошти у сумі 282 000,00 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів до 17.03.2021, а також факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 282 000,00 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США.

Разом з тим відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики від 17.11.2020 не виконав та суму позики позивачу не повернув.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 1.4 Договору сторони передбачили, що сума позичених коштів становить 282 000,00 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, а також її повернення у розмірі 282 000,00 гривень 00 коп., які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день повернення коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони у зобов`язанні визначили суму позики та її еквівалент в іноземній валюті, й передбачили її повернення у сумі, яка на день повернення буде складати визначену суму в доларах США.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 05.04.2023 в справі № 754/16388/19 (провадження № 61-1012св23)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Системний аналіз зазначених вище положень закону та судової практики дає підстави дійти висновку, що у разі передачі у позику грошових коштів у національній валюті та визначення умовами договору, що така позика має бути повернута у валютному еквіваленті до позиченої суми коштів, зобов`язання за договором вважається виконаним після повернення позичальником позикодавцеві грошових коштів саме у валютному еквіваленті, визначеному сторонами у договорі.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним позивачем та неспростованим відповідачем обов`язок останнього сплатити позивачу на виконання договору позики від 17.11.2020 грошові кошти у сумі 403 500 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день подання позову.

Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відтак, враховуючи, що фактично отримані відповідачем ОСОБА_2 кошти в добровільному порядку у встановлений договором позики строк ОСОБА_1 не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що майнові права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 17.11.2020 у розмірі 403 500 грн, які є еквівалентними 10 000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день подання позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився та доказів на спростування доводів позивача не надав.

Окрім цього, відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За умовами Договору, якщо з вини ОСОБА_2 договір купівлі-продажу Майна не буде укладено в строк до 17.03.2021, ОСОБА_2 зобов`язався повернути протягом десяти днів, рахуючи з дня закінчення терміну, вказаного в п. 6.1. цього Договору, суму 282 000,00 гривень 00 коп., які є еквівалентними 10000,00 доларів США, за середнім курсом продажу комерційними банками на день повернення коштів, а також сплатити штраф у розмірі 10 % від цієї суми.

Таким чином враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором не виконав та основного договору купівлі-продажу частки житлового будинку та частки земельної ділянки з позивачем ОСОБА_1 не уклав, у встановлений договором строк до 17.03.2021, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 40 350 грн (403 500 грн * 10% = 40 350 грн).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 443 850 грн.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 4438,50 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4-13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 273, 274, 279, 280 ЦПК України, ст. 1047- 1049 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Наталія Василівна про стягнення грошових коштів, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 443 850 (чотириста сорок три тисячі вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4438 (чотири тисячі чотириста тридцять вісім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.08.2023.

Відомості проучасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Кузьмович Наталія Василівна, адреса місцезнаходження: вул. Сліпого Кардинала, 7, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддя Н. Р. Кунець