Справа № 523/246/23
Провадження №2/523/1106/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"01" серпня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

за участю секретаря Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Підстави заявлених позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на наступні обставини. Так 28 грудня 2019 p., ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг 34000 тисячі (Тридцять чотири тисячі) доларів США, що становило 791 958,6 грн. (Сімсот дев`яносто одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім грн . 60 коп.) за офіційним курсом Національного банку України на 27.12.2019р. у розмірі 23,2929 грн. за один долар США., власноруч, написавши про це розписку і зобов`язалась повернути одержану суму до 01 грудня 2022 р.

У вказаний строк відповідач борг не повернула. Спочатку на моє прохання про добровільну сплату боргів відповідала, що найближчим часом поверне борг. Під час особистих зустрічей та телефонних розмов знаходила безліч відмовок, які нібито не давали їй змоги виконати свої зобов`язання Повернути гроші. На сьогоднішній день, відповідач борг не повернула.

На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з громадянки України ОСОБА_2 за розпискою у розмірі 1 255 629,05 грн. (Один мільйон двісті п`ятдесят п`ять тисяч шістсот двадцять дев`ять грн. 05 коп.), з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 378 435,97 грн. (триста сімдесят вісім тисяч чотириста тридцять п`ять грн. 97 коп.), а також три проценти річних від простроченої суми, що становить 85 234,48 грн. (Вісімдесят п`ять тисяч двісті тридцять чотири грн. 48 коп.).

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судове засідання позивачка подала заяву, згідно з якої просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути у її відсутність.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась за місцем реєстрації, проте кореспонденція повернулась з відміткою поштового відділення, що адресат не проживає.

На підставі викладеного, суд уважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення у справі.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 28 грудня 2019 p., ОСОБА_2 взяла у ОСОБА_1 в борг 34000 тисячі (Тридцять чотири тисячі) доларів США, що становило 791 958,6 грн. (Сімсот дев`яносто одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят вісім грн . 60 коп.) за офіційним курсом Національного банку України на 27.12.2019р. у розмірі 23,2929 грн. за один долар США., власноруч, написавши про це розписку і зобов`язалась повернути одержану суму до 01 грудня 2022 р.

У вказаний строк відповідач борг не повернула, доказів повернення боргу відповідачка не надала, оригінал розписки перебуває у позивачки.

Правові підстави ухваленого рішення.

Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідачка не повернула у визначений строк суми позики у розмірі 34000 тисячі (Тридцять чотири тисячі) доларів США, а тому дана сума підлягає стягненню з відповідачки.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц: «У частині четвертій статті 5 Декрету N 15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом N 15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.».

Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки суму боргу у розмірі 34000 тисячі (Тридцять чотири тисячі) доларів США, що еквівалентно на час ухвалення рішення сумі у розмірі 1 243 040 гривні.

Позивачка також просить стягнути з відповідача з урахуванням індекс інфляції за весь час прострочення у сумі 378 435,97 грн. (триста сімдесят вісім тисяч чотириста тридцять п`ять грн. 97 коп.).

Суд уважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню.

У постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 Суд зазначив, що «норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, - передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти».

Позивачка просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми, що становить 85 234,48 грн.

У постанові №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року Верховний Суд вказав, що «згідно зі ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3 % річних від простроченої суми. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). Під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті».

Фактично прострочення боргу необхідно нараховувати з 01.12.2022р. по день подання позову тобто по 02.01.2023р.

Отже сума три відсотки річних становить : кількість днів прострочення 34000*32*3/100/365=89.

Отже з відповідачки підлягає стягненню три відсотки річних суму у розмірі 89 доларів США, що еквівалентно на час ухвалення рішення сумі у розмірі 3 253,84грн.

Окрім того, оскільки суд звільнив позивачку від сплати судового збору при поданні позову, то судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 280-281 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24 вересня 2007 p., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

суму боргу у розмірі 34000 тисячі (Тридцять чотири тисячі) доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 1 243 040 гривні, три відсотки річних у розмірі 89 доларів США, що еквівалентно сумі у розмірі 3 253,84грн..

3. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення сумі інфляційних втрат у розмірі 378 435,97 грн. (триста сімдесят вісім тисяч чотириста тридцять п`ять грн. 97 коп.) залишити без задоволення.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 24 вересня 2007 p., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Держави судовий збір у розмірі 12 462 гривень 93 копійки.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня отримання

Суддя

Складено та підписано 08.08.2023