Номер провадження: 22-ц/813/4906/23
Справа № 495/6497/22
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання,

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від усіх видів доходів щомісячно, до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 29 серпня 2022 року до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2023 року або досягнення дитиною 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Вирішено питання стосовно судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 03 січня 2023 року позивачка ОСОБА_1 та донька сторін - ОСОБА_4 подали до суду апеляційні скарги, в яких просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що вирішуючи цю справу суд вийшов за межі позовних вимог стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку відповідача, як про це просила позивачка. Окрім того, ОСОБА_1 зазначає, що перебування на утримані відповідача іншої дитини, на яку з останнього стягуються аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх доходів, утворює у нього обов`язок надавати забезпечення другій дитині у такому ж розмірі.

13 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_3 направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на те, що позовні вимоги є недоведеними, проте не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, у зв`язку з чим зазначив у відзиві на позовну заяву суму яку має змогу сплачувати, що враховано судом. Відповідач просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду потрібно змінити, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення у частині зміни судом першої інстанції способу стягнення аліментів та їх розміру.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд виходив з того, що оскільки відповідач погодився сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання доньки на період навчання останньої у сумі 2000 гривень, щомісячно, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача цих аліментів у твердій грошовій сумі у вказаному розмірі.

З такими висновками суду апеляційний суд не погоджується виходячи з такого.

За приписами СК України:

якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання ( ч. ч. 1, 2 ст. 199);

суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином ( ч. ч. 1, 2 ст. 200);

при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 п. п. 1, 2, 3, 4 ст. 182).

Відповідно до наведених вимог закону обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру враховуються істотні обставини, що пов`язуються з матеріальним становищем платника і отримувача аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи правові позиції сторін та наявні в справі матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Право позивачки на пред`явлення вимоги до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, передбачене законом.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 грудня 2006 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки від усіх видів доходів щомісячно до досягнення донькою повноліття. З 15 серпня 2022 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з досягненням донькою ОСОБА_2 повноліття.

З 2019 року донька сторін - ОСОБА_2 є студенткою денного відділення Комунального закладу «Білгород-Дністровського педагогічного фахового коледжу», на відділенні «дошкільна освіта», тривалість навчання з 01 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року.

Доводи апеляційних скарг про те, що вирішуючи цю справу суд вийшов за межі позовних вимог, колегія суддів вважає слушними, з огляду на таке.

08 липня 2017 набрала чинності редакція СК України, відповідно до якої, зокрема:

за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів ( ч. 3 ст. 181);

частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183);

суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184).

Отже можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі перестала пов`язуватися з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержання частини доходу в натурі, як це було передбачено чинною до 08 липня 2017 редакцією частини 1 статті 184 СК України.

Поряд із цим, положення частини 3 статті 181 СК України розміщені у главі 15 цього Кодексу, норми якої регулюють питання стягнення аліментів на утримання дітей. Натомість норми глави 16 СК України, які регулюють питання виконання обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, не містять положень про те, що суд присуджує аліменти на повнолітніх дочку, сина у частці від доходу платника або у твердій грошовій сумі за вибором відповідного з батьків або повнолітніх дочки чи сина. Частина 1 статті 200 СК України встановлює, що саме суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Тобто, у спірних правовідносинах немає прямої вказівки спеціального закону, яка б унеможливлювала вирішення саме судом з урахуванням обставин, що мають значення в справі, питання про спосіб стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги.

Однак, у силу вимог ч. ч. 1, 3 ст. 3, ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, яким регулюється порядок розгляду судом цивільної справи, а також враховуючи положення ст. 8 СК України, ч. 1 ст. 8 ЦК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених позивачем вимог, щодо визначеного та сформульованого ним предмета позову, а за відсутності в законі в рамках конкретних правовідносин відповідної прямої вказівки може застосуватися аналогія закону, в даному випадку положення ч. 3 ст. 181 СК України, які теж відображають принцип диспозитивності ініціатора відповідних позовних вимог.

Відтак суд першої інстанції визначивши належні до стягнення аліменти у твердій грошовій сумі залишив поза увагою положення ч. 3 ст. 181 СК України у редакції від 08 липня 2017 року, яка діяла станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, вийшовши за межі заявлених позовних вимог.

Переглядаючи цю справу за вказаними вище апеляційними скаргами, колегія суддів враховує, що відповідач ОСОБА_3 під час вирішення судом справи не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на період навчання доньки, та погодився сплачувати щомісяця аліменти на користь позивачки у розмірі 2 000 гривень, разом з цим, предметом позову ОСОБА_1 передусім є стягнення аліментів як таке, а спосіб стягнення є похідним елементом, який заявлено позивачкою саме у частці заробітку (доходу) відповідача.

Не може бути погіршене правове становище позивачки, яка подала апеляційну скаргу на судове рішення, за відсутності апеляційної скарги протилежної сторони. Така ініціативна позиція є правом відповідача та не порушує прав позивачки, проте, з урахуванням наведеного суд не мав підстав для прийняття часткового визнання позову відповідачем, та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у вказаному вище розмірі.

Щодо розміру аліментів, який підлягає стягненню на утримання дитини, апеляційний суд, виходить з такого.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови N 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначає відповідач та встановлено апеляційним судом з ЄДРСР на час розгляду цієї справи, на утриманні ОСОБА_3 знаходиться малолітня дитина ОСОБА_5 ,, ІНФОРМАЦІЯ_3 , на яку згідно рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 03 травня 2018 року у справі №495/2760/18 з відповідача на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

З урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов`язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім малолітньої дитини визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання. Тобто вказаний обов`язок відповідача щодо надання утримання малолітній дитині є безумовним, на відміну від обов`язку надання утримання повнолітній дочці, яка продовжує навчання, що здійснюється за умови можливості платника надавати таку допомогу, що суду не доведено.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що при стягненні аліментів за іншою процесуальною процедурою (видачі судового наказу), відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законодавець за вказаними правовідносинами визначив 1/3 частину заробітку платника аліментів із розрахунку на двох дітей.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відтак, враховуючи доводи апеляційних скарг, а також, що у матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження розміру доходу відповідача, позицію останнього щодо можливості сплачувати аліменти на період навчання доньки у розмірі 2000 гривень, щомісяця, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, апеляційний суд з урахуванням положень ч.5 ст.185 СК України, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 серпня 2022 року і до закінчення донькою навчання тобто до 30 червня 2023 року або до досягнення ОСОБА_2 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, загальна сума аліментів, що підлягатимуть стягненню з відповідача складатиме близько третини заробітку (доходу) платника аліментів 37,5%.

При цьому сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (частина 1 статті 192 СК України).

Щодо інших доводів апеляційних скарг, апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші, зазначені скаржницями доводи, окрім вказаних вище, за своєю суттю є обґрунтуванням заявлених вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись 367,374,376, 382 ЦПК України

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 грудня 2022 року в частині визначеного способу та розміру стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів скасувати, і ухвалити в цій частині нове судове рішення, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29 серпня 2022 року і до закінчення нею навчання тобто до 30 червня 2023 року або до досягнення ОСОБА_2 23-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Право на утримання припиняється у разі припинення дитиною навчання.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова