Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 538/1973/21

провадження № 61-6783св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області,

третя особа: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Жук Тетяна Павлівна,

особа, яка подала апеляційну скаргу, -керівник Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю., Чумак О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Лохвицької міської радиМиргородського району Полтавської області, третя особа - приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Жук Т. П., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна бабуся позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 15 від 18 липня 1998 року. За життя ОСОБА_2 заповітів не складала та не посвідчувала. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) на території Харківецької сільської ради. Станом на 29 вересня 2021 року земельна ділянка, на яку мала право ОСОБА_2 , сформована та їй присвоєно кадастровий номер :00:001:0106. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, немає. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу від 18 листопада 2021 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки неможливо встановити факт родинних відносин та відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її двоюрідною бабусею та визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року позов задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Лохвицької міської ради (колишньої Харківецької сільської ради) Миргородського (колишнього Лохвицького) району Полтавської області, площею 5,6854 га, кадастровий номер :00:001:0106, право на яку належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в судовому засіданні підтверджено факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є її двоюрідною бабусею, інших родичів у ОСОБА_2 немає, а встановлення такого факту позивачці необхідно для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 .

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, керівник Миргородської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року поновлено керівнику Миргородської окружної прокуратури Полтавської області строк на апеляційне оскарження рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року, як пропущений з поважних причин, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року.

Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Миргородської окружної прокуратури Полтавської області на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, третя особа: приватний нотаріус Миргородського нотаріального округу Жук Т. П., про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що прокурором не доведено підстави представництва інтересів держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області.

При цьому апеляційний суд зазначив, що відсутні будь-які відомості про те, що прокурор звертався до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області з повідомленням про не забезпечення нею належного захисту інтересів держави та намір звернутися за захистом інтересів держави, у зв`язку з наявністю підстав для реалізації прокурором представницьких повноважень в інтересах держави в особі міської ради, шляхом внесення прокурором апеляційної скарги на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

05 травня 2023 року заступник керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

13 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання прокурором апеляційної скарги, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі N 927/468/20.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France), № 61517/00, 31 березня 2005 року).

Водночас є категорія справ, де ЄСПЛ зазначив, що підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, прокурор зазначав, що у даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що визнання за відсутності законних підстав за позивачкою права власності на спірне майно, порушує встановлений законом порядок набуття права власності на майно.

Також прокурор вказував, що уповноваженим державою органом здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області, яка брала участь у розгляді даної справі, однак не забезпечила належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що Миргородською окружною прокуратурою, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», листом № 54/2-6448вих-22 від 15 листопада 2022 року повідомлено Лохвицьку міську раду Миргородського району Полтавської області в особі міського голови про необхідність вжиття заходів щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції.

На запит № 54/2-6448вих-22 від 15 листопада 2022 року Лохвицька міська рада Миргородського району Полтавської області 21 листопада 2022 року повідомила Миргородській окружній прокуратурі, що оскарження в апеляційному порядку судового рішення у справі № 538/1973/21 нею не здійснювалось і не може бути здійснено через неможливість здійснити сплату судового збору (а. с. 71-75).

Листом № 54/2-6998вих-22 від 07 грудня 2022 року Миргородською окружною прокуратурою проінформовано Лохвицьку міську раду Миргородського району Полтавської області про те, що прокуратурою буде внесено апеляційну скаргу на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2021 року у справі № 538/1973/21 в інтересах ради (а. с. 80).

Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду з апеляційною скаргою, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.

З урахуванням обставин цієї справи, колегія суддів вважає, що прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зокрема порушення інтересів держави та неналежне здійснення компетентним органом захисту інтересів держави.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.

Із урахуванням зазначеного висновки апеляційного суду про недотримання прокурором вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», а отже і відсутність у нього повноважень на звернення до суду в інтересах держави в особі Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області,є неправильними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Полтавської обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов