Справа № 201/7900/23
Провадження № 2о/201/261/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Турбаївській М.В.

присяжних Лапшевої Н.М.

Кротової Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою,

В С Т А Н О В И В :

06.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про оголошення фізичної особи померлою.

В своїй заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що її мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.04.1999 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з різким погіршенням психічного стану здоров`я, починаючи з 2016 року, ОСОБА_2 проходила лікування у відділенні для хворих з пограничними станами і психосоматичними розладами Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова. Згодом відповідно до епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №6218/18 ОСОБА_2 був поставлений діагноз розлад особистості та поведінки в наслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу та інше.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 вийшла з дому та не повернулась. Після отримання інформації, що мати вийшла з дому й не повернулась, заявник терміново приїхала до України та звернулась до відділення поліції №4 Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області з метою здійснення розшукових дій та була об`явлена у розшук. Станом на час подання позову місце знаходження ОСОБА_2 невідоме, досі перебуває у розшуку, як без вісті зникла. Заявник зазначає, що оголошення її матері померлою є необхідним для вступу у спадщину.

У зв`язку з викладеним просила суд оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку і жителя м. Дніпра, померлою.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справ без участі представника.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 08.08.2023 здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 Про судове рішення у цивільній справі , враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З матеріалів справи вбачається, що мати заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30.04.1999 зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з різким погіршенням психічного стану здоров`я, починаючи з 2016 року, ОСОБА_2 проходила лікування у відділенні для хворих з пограничними станами і психосоматичними розладами Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І.І. Мечникова.

Згодом відповідно до епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №6218/18 ОСОБА_2 був поставлений діагноз розлад особистості та поведінки в наслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу (ДЕП 3 ст. ГХ 2 ст., церебросклероз), дифузний кардіосклероз, ГХ 3 ст., церебросклероз ДЕП 3 ст. зі зниженням рівня ВНД, аміостатичний синдром.

Після виписки з Дніпропетровської клінічної психіатричної лікарні "Дніпропетровської обласної ради" перебувала під наглядом у районного психіатра та приймала ліки.

Заявник, працює та проживає за межами України, проте у м. Дніпро постійно мешкає її син ОСОБА_3 , інші родичі та знайомі, які намагались здійснювати постійний догляд за матір`ю заявника.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 вийшла з дому та не повернулась, після отримання інформації, що мати вийшла з дому й не повернулась, заявник терміново приїхала до України та звернулась до відділення поліції № 4 Дніпровського РУП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровської області з метою здійснення розшукових дій та ОСОБА_2 була оголошена у розшук.

Станом на час подання позову місце знаходження ОСОБА_2 невідоме, досі перебуває у розшуку, як без вісті зникла, що підтверджується відповідною довідкою від 09.06.2023 (а.с .№ 16).

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців.

Нормами чинного законодавства визначено, що рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців. Виняток встановлений ч. 2ст. 46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Так нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить оголосити померлою.

Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участі особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої є невідомим.

В п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» , зазначено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Згідно з ч.3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Отже, оскільки ОСОБА_2 як за місцем свого постійного проживання так і в будь-якому іншому місці не з`явилася впродовж останнього року, то на даний час є всі підстави для оголошення її померлою.

Оскільки день вірогідної смерті ОСОБА_2 точно встановити неможливо, її необхідно оголосити померлою з дня набрання цим рішенням законної сили.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відповідно до норм ч. 1ст. 309 ЦПК України у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Керуючись ст.ст. 46,47 ЦК України, ст. ст. 263-265,305-309 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про оголошення фізичної особи померлою задовольнити.

Оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженку і жителя м. Дніпра, померлою.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : В.В. Батманова

Присяжні Н.М. Лапшева

Р.Ф.Кротова