Справа №:755/4774/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Сич В.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 січня 1997 року Дарницьким вагоноремонтним заводом, позивачу ОСОБА_1 та членам її сім?ї належить 81/100 частини квартири АДРЕСА_1 в рівних долях. Відповідачу ОСОБА_4 належить 19/100 частини спірної квартири. 30 квітня 2002 року між ОСОБА_3 (обдарований) та ОСОБА_2 (дарувальник) укладено договір дарування, згідно якого обдарований прийняв в дар 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 . 30 серпня 2021 року позивач вперше довідалася зі слів відповідача ОСОБА_4 , що відповідач ОСОБА_3 не в дар отримав від відповідача ОСОБА_2 спірну нерухомість, а купив її через договір дарування, що підтверджується аудіозаписом, зробленим у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, де відповідач ОСОБА_4 по іншій цивільній справі, публічно та під запис заявила про це. Тому відповідач ОСОБА_2 продав без повідомлення позивача про намір продати свою частку в спільній частковій власності сторонній особі ОСОБА_3 , але сторони умисно і свідомо оформили договір купівлі-продажу через договір дарування з метою приховати договір купівлі-продажу для обходу переважного права учасників спільної часткової власності на купівлю 19/100 частин спірної квартири за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах. Отже, вказаний договір дарування є удаваним, оскільки сторони мали на меті приховати іншу угоду-договір купівлі-продажу, що потягло за собою порушення переважного права позивача на придбання частки у праві спільної часткової власності. Більш того, поштова скринька з написом «квартира АДРЕСА_2 », що знаходиться при вході у під`їзд належала та належить сім`ї позивача, однак відповідач ОСОБА_4 зламувала замок на поштовій скриньці, постійно здійснювала та здійснює збирання, поширення та розголошування конфіденційної інформації про позивача та її сім`ю без її згоди, чим порушувала та порушує гарантовану Конституцією України таємницю листування позивача та її сім`ї. Вказаними діями ОСОБА_4 спричинила позивачу моральні, фізичні страждання та душевний біль, у зв`язку з чим позивач вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду, яку оцінює в 700 000 грн. У зв`язку з чим просить визнати договір дарування 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 30 квітня 2002 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803 удаваним правочином, вчиненим сторонами з метою приховання договору купівлі-продажу; визнати, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803; перевести на позивача права та обов`язки покупця 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за укладеним 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803; передати у власність та перерахувати на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4 000 грн з депозитного рахунку суду, які зараховані позивачем за переведення на позивача прав та обов`язків покупця 19/100 частин спірної квартири; стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 700 000 грн; припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Дніпровської РДА в м. Києві провести державну реєстрацію (зареєструвати) права власності на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за позивачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року повернуто заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково: накладено арешт на нерухоме майно, а саме: 19/100 частини квартири АДРЕСА_1 , які належать на праві власності ОСОБА_4 , до набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ухвалою вит ребувано у : приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору дарування, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем 30 квітня 2002 року, зареєстровано за № 2803; Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору дарування, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем 30 квітня 2002 року, зареєстровано за № 2803.

Протокольною ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

23 березня 2023 року ухвалою суду витребувано у Київського Державного нотаріального архіву належним чином завірені матеріали щодо оформлення договору дарування, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем 30 квітня 2002 року, зареєстровано за № 2803.

17 липня 2023 року Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Виходцев Ігор Анатолійович надіслав витребувані ухвалою суду від 08 липня 2022 року документи.

Ухвалою суду від 27 липня 2023 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової фоноскопічної експертизи відмовлено повністю.

27 липня 2023 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомив.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Виходцев І.А. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 21 січня 1997 року на підставі розпорядження Дарницького вагоноремонтного заводу № 27-439 від 11 липня1996 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 належить на праві власності 81/100 квартири АДРЕСА_1 в рівних долях (а.с.9, том 1).

06 вересня 2006 року між ОСОБА_12 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровувана) укладено договір дарування 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Телегою Т.М. (а.с. 43, том 1).

30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарований) укладено договір дарування 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим Ігорем Анатолійовичем (а.с. 74-80, том 2).

Позивач просить суд визнати договір дарування 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 30 квітня 2002 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803 удаваним правочином, вчиненим сторонами з метою приховання договору купівлі-продажу; визнати, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803.

Підставою зазначено, що договір дарування укладений з метою приховати іншу угоду, а саме, договір купівлі-продажу, про що вона дізналася зі слів ОСОБА_4 , що підтверджується аудіозаписом, зробленим у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва 30 серпня 2021 року.

На підтвердження позовних вимог надає копію рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2014 року по справі № 755/19314/13ц про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за спожиту електроенергію, (а.с.12-13, том 1), копію диску - електронного доказу від 30 серпня 2021 року, на якому зафіксовано розмову ОСОБА_4 у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва про те, що спірну власність ОСОБА_2 було продано ОСОБА_3 (а.с.16, т. 1).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_4 скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що оспорюваний договір дарування укладений більше 19 років тому та був об`єктом дослідження декількох судових процесів, за результатами яких вже надано правову оцінку тим обставинам, які вкотре підіймаються позивачем. Позовні вимоги є безпідставними, договір дарування від 30 квітня 2002 року є дійсним, вчиненим відповідно до законодавства та відповідає внутрішній волі сторін договору, адже протилежного позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б протилежне. Докази, які надаються в обґрунтування позовних вимог є фрагменти судових засідань та або інших аудіозаписів, ідентифікація яких є сумнівною. Наданий позивачем аудіозапис є неналежний та недопустимий доказ, оскільки відповідач жодного разу за 2021 рік участі у судових засіданнях не приймала. Крім того зазначає, що позивач не є стороною цього договору дарування, не мала жодних прав на частину майна, яку було подаровано, спірна частина квартири не була та не перебуває в заставі, іпотеці. В даному випадку відбулось дарування частини квартири, тому не передбачається повідомлення про продаж частини спільного майна. Вимога про стягнення з неї моральної шкоди викликає питання щодо того, які саме дії або бездіяльність відповідача спричинили таку шкоду та якими нормативно-правовими актами керувався позивач розраховуючи обсяг моральної шкоди. Крім того у відзиві наведені доводи щодо пропуску позивачем строків позовної давності (а.с. 105-109, том 1).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалися процесуальним правом подачі відзиву на позов.

Треті особи не скористалися своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову.

Позивач скористалася правом надання відповіді на відзив, у якому просила задовольнити позов у повному обсязі. Зазначила, що відповідачем не надано доказів пропущення позивачем строків позовної давності. Також відповідачем не надано суду доказів того, що у неї не було розмови у суді, зафіксованої на доданому до позову аудіозаписі. Вважає доданий аудіозапис належним доказом удаваності оспорюваного правочину (а.с.39-47, том 2).

Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вище вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року.

Статтею 58 ЦК Української РСР передбачено, що недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Угода, що здійснюється з метою приховати іншу угоду, - нікчемна. Удавана угода, так само як і угода мнима, сама по собі ніяких юридичних наслідків не породжує. Сторони, здійснюючи удавану угоду, маскують іншу юридичну дію, іншу угоду, яку вони мали насправді на меті.

За удаваною угодою сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Згідно положень ст. 86 ЦК Української РСР (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Усі форми власності є рівноправними. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Частиною 4 ст.113 ЦК Української РСР визначено, що кожний учасник спільної часткової власності має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі своєї частки в спільному майні.

За визначенням, наведеним у ст. 41 ЦК Української РСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 224 ЦК Української РСР)

Натомість за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. (ч. 1, 2 ст. 243 ЦК Української РСР)

Згідно зі ст. 153 ЦК Української РСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами у потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Тобто, при вирішенні спору про визнання правочину удаваним, суду необхідно встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Зі змісту спірного договору дарування вбачається, що сторони підтвердили своє вільне волевиявлення на укладення саме договору дарування 19/100 частин квартири.

Щодо надання позивачем диску - електронного доказу від 30 серпня 2021 року, на якому зафіксовано розмову ОСОБА_4 у приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва про те, що спірну власність ОСОБА_2 було продано ОСОБА_3 для підтвердження наміру у сторін договору мети приховати іншу угоду, а саме, договір купівлі-продажу, суд вважає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Стаття 32 Конституції України передбачає, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ЦПК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Отже, відомості та дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою, зафіксовані на будь-якому носії інформації чи в електронному вигляді, є інформацією про особисте та сімейне життя особи.

Водночас, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію (ч. 1 ст. 302 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 13 ЦК України в їх системному зв`язку з положеннями ч. 1 ст. 271, ч. 1 ст. 302 ЦК України, можна дійти висновку, що чинне законодавство гарантує фізичній особі можливість вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, але при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, і не вчиняти дії з наміром завдати шкоди іншій особі.

З огляду на вищенаведене здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи.

Проте, позивачем не надано суду доказів надання згоди відповідача на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у нього законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов.

Отже, наданий позивачем оптичний диск із звукозаписами розмов, є недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України.

За встановлених обставин позивачем не доведено наміру у сторін договору мети приховати іншу угоду, а саме, договір купівлі-продажу, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування 19/100 частин квартири удаваним правочином; визнання, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин квартири слід відмовити.

Позивач просить про переведення на неї прав та обов`язків покупця 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за укладеним 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Виходцевим І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2803; передати у власність та перерахувати на користь ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4 000 грн з депозитного рахунку суду, які зараховані позивачем за переведення на позивача прав та обов`язків покупця 19/100 частин спірної квартири.

Підставою вказано порушення переважного права позивача на придбання частки у праві спільної часткової власності.

Положеннями ст. 114 ЦК Української РСР визначено, що при продажу частки в спільній власності сторонній особі решта учасників спільної часткової власності має право привілеєвої купівлі частки, що продається по ціні, за якою вона продається, і на інших рівних умовах, крім випадку продажу з прилюдних торгів.

Продавець частки в спільній власності зобов`язаний повідомити в письмовій формі решту учасників спільної часткової власності про намір продати свою частку сторонній особі з зазначенням ціни та інших умов, на яких продає її. Якщо решта учасників спільної часткової власності відмовиться від здійснення права привілеєвої купівлі або не здійснить цього права щодо будинків протягом одного місяця, а щодо іншого майна протягом десяти днів з дня одержання повідомлення, продавець вправі продати свою частку будь-якій особі. Якщо кілька учасників спільної часткової власності виявили бажання придбати частку в спільній власності, право вибору покупця надається продавцю.

При продажу частки з порушенням права привілеєвої купівлі інший учасник спільної власності протягом трьох місяців може звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов`язків покупця.

Отже, частиною третьою вказаної статті визначені преклюзивні строки, які не є строком позовної давності, а визначають тримісячний термін, протягом якого співвласник вправі звернутися до суду з позовом про перевід на нього прав і обов`язків покупця.

Оскільки вимоги про переведення на позивача прав та обов`язків покупця 19/100 частин квартири за укладеним 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договором купівлі-продажу 19/100 частин квартири; передачу у власність та перерахування грошових коштів кошти в сумі 4 000 грн з депозитного рахунку суду, є похідними від вирішення спору щодо визнання договору дарування 19/100 частин квартири удаваним правочином; визнання, що 30 квітня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин квартири, тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Позивач також просить припинити (скасувати) державну реєстрацію права власності на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Дніпровської РДА в м. Києві провести державну реєстрацію (зареєструвати) права власності на 19/100 частин квартири АДРЕСА_1 за позивачем.

Суд зазначає, що позивачем не наведено будь-якого правового обґрунтування позовних вимог та не надано належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для задоволення вимог в цій частині, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тому цій частині вимоги позивача також не підлягає задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 700 000 грн, суд вважає таке.

Підставою вказано порушення ОСОБА_4 таємниці листування, яка виразилася у систематичному зламі останньою замку поштової скриньки позивача.

На підтвердження надано копію довідки Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про відібрання в ОСОБА_2 підписки про недопущення правопорушення у побуті (а.с.14, т. 1) , лист Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції у м. Києві про надходження на спецлінію «102» повідомлення про пошкодження замку в поштовому ящику (а. с. 15, т. 1).

Згідно положень ст. 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно п. 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова), під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, заподіяних фізичній чи юридичний особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено в п. 5 вищезазначеної постанови суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п. 9 цієї Постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача ОСОБА_4 , а також наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідача та вина останнього в її заподіянні.

За встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Згідно ст.71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно п. 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За змістом ч. 2 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За встановлених обставин суд приходить висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди у повному обсязі за недоведеністю.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, суд відносить витрати по сплаті судового збору за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», як інвалід ІІ групи.

Керуючись ч. 1 ст. 58, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 256, 257, 261, 1167, Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року), ст. ст. 41, 58, 71, 86, 113, 114, 153, 224, 243, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР України (в редакції 1963 року), п. 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 48, 76-82, 89, 95, 128, 141, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за участю третіх осіб ОСОБА_5 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Виходцева Ігоря Анатолійовича, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання договору дарування удаваним, визнання укладання договору купівлі-продажу квартири, переведення прав та обов`язків покупця, стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 04 серпня 2023 року.

Суддя Н.Є.Арапіна