Справа №345/1932/22
Провадження № 2/345/672/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом і, після зміни предмету позову, а також зменшення розміру позовних вимог просить: виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 54797,50 грн. компенсації за 1/2 частину ринкової вартості автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також стягнути з відповідача судові витрати.

Позов мотивує тим, що з 28.05.2016 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Згідно із ч. 2 ст. 71 СК Уrраїни неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, знаходиться у фактичному володінні і користуванні відповідача, тому саме йому слід виділити автомобіль у власність. Натомість позивачка просить стягнути на її користь грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля в розмірі 54797,50 грн.

Щодо понесених судових витрат, то позивачка зазначає, що нею понесені такі судові витрати: 1192,10 грн. - судовий збір; 906,16 грн. - витрати, пов`язані із проведення судової експертизи; 5000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Представник позивачки в судовому засіданні просить врахувати подані заяви про зміну предмету позову і про зменшення позовних вимог та задовольнити позовну заяву. Наголосив, що автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску придбаний сторонами під час перебування в шлюбі. Оскільки, автомобіль фактично перебуває у володінні відповідача і спільне користування ним неможливе, то вважає, що спірний автомобіль слід залишити відповідачу, а на користь його довірительки стягнути з відповідача вартості автомобіля, яка визначене експертом за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали, що автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску придбаний під час перебування сторін по справі у шлюбі. Відповідач погоджується щодо залишення йому цього автомобіля, а він у свою чергу мав відшкодувати колишній дружині половину реальної вартості цього автомобіля. Проте сторона відповідача категорично не погоджується з ринковою вартість автомобіля, яка зазначена у висновку експерта № СЕ-19/109-23/6209-АВ від 03.07.2023 року. Вважають, що експерт був необєктивним при проведенні експертизи і не взяв до уваги пошкодження наявні в автомобіля і те, що в нього великий пробіг. Стверджують, що реальна ринкова вартість автомобіля повинна бути значно меншою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 28.05.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №7252/21/000820 від 19.03.2021 року (а.с. 22) ОСОБА_2 набув право власності на автомобіль ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано під час перебування сторін у шлюбі, що не заперечується сторонами. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, суд приходить до висновку, що автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, зокрема, в натурі (стаття 71 СК України), спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

Оскільки спірний транспортний засіб є неподільною річчю, зазначений автомобіль зареєстрований та перебуває в одноособовому користування відповідача, що фактично унеможливлює його використання позивачем, вимоги позивача про виділення відповідачу у власність вказаного автомобіля та про стягнення з відповідача грошової компенсації вартості частки автомобіля є обґрунтованими.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-22/6209-АВ від 03.07.2023 року за результатами проведення повторної судової транспортно-товарознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , станом на 26.06.2023 року, становила 109 595,00 грн.

Відповідно до частин 1,2,3,4,6,7ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За приписами ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як роз`яснено у п. 17Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997 р., при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Однією з вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме: технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

У судовому засіданні встановлено, що проведення повторної судової товарно-транспортної експертизи було доручено судовому експерту групи транспортно-товарознавчих досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Івано-Франківського НДЕКЦ МВС Рибенчуку Ярославу Васильовичу, який має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчої експертизи за експертною спеціальністю 12.2: «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу», стаж експертної роботи з 2019 року.

Висновок судового експерта Рибечука Я.В. за результатами проведення товарознавчого дослідження від 03.07.2023 року складено з урахуванням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Національного стандарту №1 «Загальні стандарти оцінки майна і майнових прав».

При розгляді справи не встановлено обставин недотримання вимог закону судовим експертом Рибенчуком Я.В. при складанні висновку №СЕ-19/109-22/6209-АВ від 03.07.2023 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження або обставин, які виключають його участь у проведенні дослідження.

Стороною відповідача не надано будь-яких належних обґрунтувань та доказів того, що висновок експерта №СЕ-19/109-22/6209-АВ від 03.07.2023 року є неправильним або неповним.

На підставі викладеного, зважаючи на норми ст.ст. 77-80 ЦПК України, вищеказаний висновок експерта є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом на підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 54797,50 грн. (109595,00 грн. : 2).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, а саме 1192,10 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 906,16 грн. витрат за проведення експертизи.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-84, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль марки ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 21114, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 у розмірі 54797,50 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1192,10 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги та 906,16 грн. витрат за проведення експертизи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2023 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ