РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/6407/23

Номер провадження 2/495/3268/2023

12 липня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Івановича до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів -

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

21.06.2023 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Івановича звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, в якому просить суд:

- припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, щомісяця, починаючи з 18.11.2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

Свої позивні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує зокрема тим, що Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-5634/09 від 11 січня 2010 про стягнення аліментів було ухвалено, стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньк и ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, щомісяця, починаючи з 18.11.2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

Виконавчий лист, виданий на примусове виконання даного рішення було направлено ОСОБА_2 на виконання до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження.

За даним виконавчим провадженням позивач сплачує аліменти та заборгованості немає.

Однак, як зазначає позивач, на теперішній час підстав для стягнення аліментів з нього ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 - немає, так як починаючи з 10 травня 2022 року дитина фактично проживала з батьком з певними перервами, і на теперішній час остаточно мешкає з батьком.

Так позивач вказує, що за усною домовленістю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 10.05.2022 року їх спільна донька ОСОБА_4 (на утримання якої Позивачем сплачуються аліменти) почала проживати з Батьком, з яким прожила до серпня 2022 року (в період серпень- вересень 2022р. - проживала з Відповідачем).

Далі, з грудня 2022року дитина знову проживала з батьком, що підтверджується Актом про фактичне проживання особи без реєстрації за вих.№ 417 від 21.12.2022року виданий управляючим ОСББ «Франко-14» ОСОБА_5 та Довідкою про склад сім`ї вих.№418 від 21.12.2022 р. виданий цією ж установою.

За вказаний період Позивач цілком забезпечував потреби дитини, зокрема окрім фактичного утримання здійснював витрати спрямовані на розвиток дитини, зокрема:

- забезпечив стоматологічне лікування зубів - встановлення брекетів;

- забезпечив додаткове навчання дитини з репетитором, для її учбового розвитку.

В подальшому, в січні 2023 р. відповідач, в супереч інтересів дитини та домовленостей, з`явилась до дому Позивача коли він не знаходився вдома та силоміць забрала дитину, вчинивши сварку з матір`ю Позивача, та переїхала жити до смт. Сергіївка, внаслідок чого було порушено як лікування так і навчання з репетитором.

05.02.2023 р. дитина знову приїхала до батька та з цього часу до цього дня проживає з ним, при цьому скаржилась на агресивне та жорстоке поводження матері з нею, заборону спілкуватись по телефону з батьком та інше.

З даного приводу ОСОБА_1 звернувся:

- до Б-Дністровського відділу поліції із скаргою;

- до Б-Дністровської міськради із сповіщенням про порушення прав та свобод дитини, де зокрема просив визначити місце проживання дитини з батьком, до якого додав волевиявлення дитини проживати з батьком.

В ході засідання в справах дітей, неповнолітня ОСОБА_3 надала волевиявлення про бажання жити з батьком.

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 29.03.2023 року №150 - визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дитина до цього часу проживає з батьком, який її забезпечує та утримує, при цьому сплачує аліменти на користь відповідачки, яка на нашу думку втратила право на їх отримання, оскільки ці кошти не витрачаються на дитину а йдуть на її власні потреби.

Відповідач отримує аліменти на утримання доньки і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2023 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

12.07.2023 року сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився. Однак представник ОСОБА_1 - адвокат Стрезєв Анатолій Івановича, подав до суду заяву, відповідно до якої просив суд, розглянути справу без участі сторони. На задоволені позовних вимог наполягає та проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надіслання судових повісток про виклик до суду та оголошення про виклик, яке було розміщено на офіційному веб-порталі Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Таким чином суд здійснив все залежне від нього задля повідомлення відповідача.

Згідно листа головного центру обробки спеціальної інформації ДПС за № 495/5675/235/11115/23 від 01.06.2023 року вбачається, що 09.05.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перетнула державний кордон України на виїзд в пункті пропуску «Рені». Відомості щодо в`їзду особи на територію України відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-5634/09 від 11 січня 2010 року про стягнення аліментів було ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, щомісяця, починаючи з 18.11.2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

Виконавчий лист, виданий на примусове виконання даного рішення було направлено ОСОБА_2 на виконання до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та відкрито виконавче провадження.

Як вбачається з розрахунку заборгованості складеного старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стояновою А.О., від 01.06.2023 року по справі № 2-5634 заборгованість по сплаті аліментів у ОСОБА_1 відсутня.

Однак, як зазначає позивач, на теперішній час підстав для стягнення аліментів з нього ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 - немає, так як починаючи з 10 травня 2022 року дитина фактично проживала з батьком з певними перервами, і на теперішній час остаточно мешкає з батьком.

Так позивач вказує, що за усною домовленістю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 10.05.2022 року їх спільна донька ОСОБА_4 (на утримання якої Позивачем сплачуються аліменти) почала проживати з Батьком, з яким прожила до серпня 2022 року (в період серпень- вересень 2022 року - проживала з Відповідачем).

Як зазначає позивача та встановлено під час розгляду справи, починаючи з грудня 2022року дитина проживала з батьком, що підтверджується Актом про фактичне проживання особи без реєстрації за вих. № 417 від 21.12.2022 року виданий управляючим ОСББ «Франко-14» ОСОБА_5 та Довідкою про склад сім`ї вих.№418 від 21.12.2022 року виданий цією ж установою.

Позивач вказує, що за вказаний період позивач цілком забезпечував потреби дитини, зокрема окрім фактичного утримання здійснював витрати спрямовані на розвиток дитини, зокрема:

- забезпечив стоматологічне лікування зубів - встановлення брекетів;

- забезпечив додаткове навчання дитини з репетитором, для її учбового розвитку.

Однак в січні 2023 року відповідач, в супереч інтересів дитини та домовленостей, з`явилась до дому позивача коли він не знаходився вдома та силоміць забрала дитину, вчинивши сварку з матір`ю позивача, та переїхала жити до смт. Сергіївка, внаслідок чого було порушено як лікування так і навчання з репетитором.

05.02.2023 року дитина знову приїхала до батька та з цього часу до цього дня проживає з ним, при цьому скаржилась на агресивне та жорстоке поводження матері з нею, заборону спілкуватись по телефону з батьком та інше.

З даного приводу ОСОБА_1 звернувся:

- до Б-Дністровського відділу поліції із скаргою;

- до Б-Дністровської міськради із сповіщенням про порушення прав та свобод дитини, де зокрема просив визначити місце проживання дитини з батьком, до якого додав волевиявлення дитини проживати з батьком.

В ході засідання в справах дітей, неповнолітня ОСОБА_3 надала волевиявлення про бажання жити з батьком.

За наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 29.03.2023 року №150 було прийнято вважати за доцільне, визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Дитина до цього часу проживає з батьком, який її забезпечує та утримує, при цьому сплачує аліменти на користь відповідачки, яка на нашу думку втратила право на їх отримання, оскільки ці кошти не витрачаються на дитину а йдуть на її власні потреби.

Відповідач отримує аліменти на утримання доньки і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини.

Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї.

Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Правовий аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Судом встановлено, що дитина припинила проживати з матір`ю і почала проживати з батьком та перебуває на його утриманні.

У зв`язку з чим припинення стягнення аліментів на користь відповідача буде сприяти забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати аліментів на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Івановича до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задовольнити.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на підставі рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області № 2-5634/09 від 11 січня 2010 року на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/, щомісяця, починаючи з 18.11.2009 року до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Боярський