Справа № 367/1559/23
Провадження № 2/367/3467/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
10 серпня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді Мерзлому Л.В.,
за участі секретаря судових засідань Валюх В.І.,
позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності згідно свідоцтва про право власності на житло,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності згідно свідоцтва про право власності на житло.
Позов обґрунтовують по тим підставам, що позивачі та відповідачі по справі - співвласники квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Коцюбинською селищною радою Київської області 24 лютого 2004 року. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року визначені частки в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 24.02.2004 року Коцюбинською селищною радою на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , співвласникам даної квартири ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 - кожному на праві власності належить по 1/5 частини вказаної квартири. Рішення набрало законної сили. Позивачі по справі не мають оригіналу свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.02.2004 року і відповідно не можуть зареєструвати за кожним своє право власності на житло згідно рішення суду, яким були визначені частки у праві спільної часткової власності. Відповідачі утримують оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, яка є спільною частковою власністю для всіх сторін, не визнають за позивачами права власності на житло, що не дає можливості позивачам зареєструвати своє право власності в установленому законом порядку, що змушує звернутися за захистом своїх прав до суду.
Просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 право власності по 1/5 частині за кожним у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.02.2004 року.
Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Ухвалою суду від 30.03.2023 по справі відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 11.07.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили задовольнити.
В судове засідання відповідачі не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, що стверджується оголошеннями про виклик до суду.
У зв`язку з чим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України.
Вислухавши думку позивачів по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , видане Коцюбинською селищною радою Київської області 24 лютого 2004 року.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 червня 2020 року по справі № 367/1294/20 визначено частки в праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 ,виданого 24.02.2004 Коцюбинською селищною радою на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , співвласникам даної квартири - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 кожному по праву власності належить по 1/5 частини вказаної квартири. Рішення набрало законної сили 10.08.2020.

Статте 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 316,321 Цивільного кодексу України правом власності єправо особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,незалежно волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як встановлено судом, позивачі по справі позбавлені можливості зареєструвати право власності, визначене їм за рішенням суду.

Так, визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення таких прав у законодавчо визначеному порядку.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позивачами доведено належними та допустимими доказами обставини, наведені ними у позовній заяві, наявність порушеного права позивачів є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, що визначений законодавцем.

Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже до стягнення в повному обсязі з відповідачів підлягає судовий збір, сплачений позивачами в загальному розмірі 3220,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 328, 355, 356, 391, 392, Цивільного кодексу України, 12, 13, 81, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності згідно свідоцтва про право власності на житло, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 ,РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності по 1/5 частині за кожним у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 24.02.2004 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , сплачений судовий збір в сумі 3220,80 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Мерзлий