Справа № 314/937/23
Провадження № 2/314/457/2023
19.05.2023 м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №314/937/23 за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності,
15.03.2023 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за ним право власності на нерухоме майно.
В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що відповідно до Постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від липня 1976 року № 518, а також на виконання Рішення правління АО «Україна» та Протоколу № 2 від 22 лютого 1995 року, цього ж дня (22.02.1995) між ним та АО «Україна» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за дві тисячі гривень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У подальшому, 03.09.2001, головою САО ЗТ «Україна» Ніконенком А.П., йому було видано довідку, що він дійсно сплатив всю грошову суму в розмірі 52875000 крб. (п`ятдесят два мільйони вісімсот сімдесят п`ять тис. крб. 00 коп.) в касу Товариства за придбаний будинок.
Павлівською сільською радою гр. ОСОБА_1 видано довідку від 27.09.2021 за вих. № 01-35/0457, згідно якої вбачається, що в господарській книзі с. Значкове за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищезазначений житловий будинок.
Крім того, позивач зазначив, що правовідносини стосовно моменту набуття права власності регулюються ст. 128 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення права власності на спірний житловий будинок, відповідно до якої право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 19.01.1976 року № 1/5, при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському населеному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції документів, що підтверджують право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку).
Якщо право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку) згідно з реєстрацією в погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих підтверджується одним з правовстановлюючих документів, передбачених у пункті 44 цієї Інструкції, службова особа виконавчого комітету при посвідченні договору, підтвердженням належності громадянину жилого будинку (частини будинку) вважався запис в погосподарській книзі, а правовстановлюючим документом - відповідна довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради.
Враховуючи вищевказані обставини, а саме, добросовісність, відкритість та безперервність (більше 35 років) його проживання у житловому будинку по АДРЕСА_1 (на той час Вільнянського) Запорізького району Запорізької області, а також відсутність власника, він позбавлений можливості вирішити питання про визнання права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку, а тому змушений звернутися до суду з зазначеним позовом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов з підстав, в ньому зазначених.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, заяв до суду не надсилав.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 22 лютого 1995 року між ОСОБА_1 та АО «Україна» було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями за дві тисячі гривень, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
03.09.2001, головою САО ЗТ «Україна» Ніконенко А.П., йому було видано довідку, що він дійсно сплатив всю грошову суму в розмірі 52875000 крб. (п`ятдесят два мільйони вісімсот сімдесят п`ять тис. крб. 00 коп). в касу Товариства за придбаний будинок.
Павлівською сільською радою гр. ОСОБА_1 видано довідку від 27.09.2021 року за вих. № 01-35/0457 згідно якої вбачається, що в господарській книзі с. Значкове за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вищезазначений житловий будинок.
Згідно з ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно з Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови)
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно на підставі наданих доказів, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим, відповідає принципам справедливості, добропорядності та розумності, підтверджується вищевказаними доказами які досліджені судом, узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб.

З наведенного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 , більше 35 років відкрито, безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому він після більш 10 років, (в даному випадку 35 років) такого володіння набув право власності за набувальною давністю на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (на той час Вільнянського) Запорізького району Запорізької області.

Оскільки позивачем та його представником не було заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд відносить їх на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16, 344 ЦК України, 10, 12, 77-81,197-198, 200, 206, 259, 263-265, 279, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Павлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, с.Павлівське, вул. Залізнична, 28, , про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 29.05.2023.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

29.05.2023