Справа № 479/904/22 Головуюча в 1-й інстанції Репушевська О. В.
Провадження 22-ц/812/872/23 Доповідачка апеляційної інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 серпня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої - судді Ямкової О. О.,

суддів Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В. М.,

за участю: представника позивачки Кравченка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану від її імені

адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем,

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Репушевської О. В. в приміщенні суду в смт. Криве Озеро Миколаївської області, із складенням його повного тексту 14 червня 2023 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Агрофірма Корнацьких»

про розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кравченко О. С., звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначала, що починаючи з 21 січня 2003 року вона є власником земельної ділянки загальною площею 2,76 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 16 листопада 2009 року, що укладено між сторонами строком на 50 років, з виплатою щорічної орендної плати. Але з моменту підписання договору відповідач не виплачує орендну плату на користь позивачки, внаслідок чого суттєво порушує умови договору оренди земельної ділянки та інтереси орендодавиці. При тому товариство звітує до органів ДПС про нібито нараховані і виплачені доходи на користь позивачки, які вона фактично не отримує.

Посилаючись на наведене просила розірвати договір оренди землі укладений між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» через несплату суми орендної плати у встановлених у договорі розмірі та термін.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вважало позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки умови договору відповідачем виконуються належно та орендна плата вноситься вчасно, навіть у розмірі, який значно перевищує фіксований розмір орендної плати вказаний у пункті 9 договору в 881 грн 30 коп.. Товариство сплачує на користь позивачки орендну плату одночасно, як в грошовому виразі, на підтвердження чого відповідачем надані відомості щодо нарахування, виплати та отримання орендної плати за 2016-2022 роки, так і в натуральному виразі в межах строку зберігання бухгалтерських документів.

Зауважив, що надані позивачкою відомості з ДПС про отримання доходу у вигляді орендної плати, при чому в більшому розмірі, ніж це передбачено договором, не лише суперечать доводам викладеним позивачкою у позовній заяві, а і свідчать про її недобросовісну поведінку, оскільки ці дії позивачки, які направлені на розірвання договору, суперечать попередній поведінці ОСОБА_1 щодо прийняття виконання за договором оренди, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки.

Представник позивачки на відзив відповідача надав письмову відповідь, в якій вказував, що відповідачем в якості доказу належного виконання умов договору за 2017-2022 роки надано довідку про нарахування та виплату орендної плати. Із цих відомостей вбачається невідповідність даних про порядок виплати орендної плати, починаючи з 2016 року, з посилом до спливу строків зберігання документів. В той же час не має підтвердження отримання позивачкою орендної плати за період з 2009 по 2015 роки, внаслідок чого простежується систематична недоплата орендної плати.

Також зазначав, що за умовами договору орендна плата сплачується в грошовій сумі шляхом видачі готівки або перерахування на розрахунковий рахунок, або за згодою сторін визначеною у Додатку 1 кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку щорічно повинна погоджуватися сторонами шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви.

Звертав увагу суду на невідповідність даних щодо виплат у наданих платіжних відомостях та у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, та вважав, що з цього вбачається недоплата орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою.

Тому вважав надані відповідачем докази неналежними.

У запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідача вказував, що хоча позивачем не надавалась орендарю заява про виплату орендної плати в натуральній формі, проте, враховуючи її майнові інтереси та побажання отримати орендну плату сільськогосподарською продукцією, їй в рахунок орендної плати здійснювався продаж сільськогосподарської продукції, тобто, видаткова операція з продажу товару на відповідну суму, що дорівнювала сумі нарахованої орендної плати.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачкою недоведені підстави для розірвання договору оренди у зв`язку з невиконанням обов`язку орендарем по виплаті орендної плати, так як на користь позивачки видано не лише сільгосппродукція достатньою вартістю, яка перевищує визначений грошовий розмір орендної плати, так і виплачена орендна плата в грошовій формі в сумі, як значно перевищує розмір плати, визначений за умовами договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Кравченко О. С., посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставинам справи просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено факт виплати орендної плати на користь позивачки з 2007 по 2015 рік, у зв`язку із неправомірним знищенням відповідачем бухгалтерських документів. Вважав, що оскільки договір оренди укладений на 50 років, та є ще діючим, бухгалтерська документація повинна зберігатись до 2060 року, тобто до закінчення строку дії договору та сплину позовної давності. Не вирішено, на думку представника позивачки, питання про підстави заміни орендної плати на натуральну форму через відсутність заяв позивачки про бажання отримати орендну плату у вигляді сільгосппродукції. Тому сплата орендної плати за 2016-2022 роки не є достатнім доказом для встановлення факту відсутності підстав для розірвання договору оренди, оскільки позивачкою зазначено про несплату орендної плати з початку укладення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Просив розглянути справу за відсутності його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статті 14 Закону України «Про оренду землі» ( тут і надалі в редакції чинній на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають в державній та комунальній власності встановлюється, як правило, у грошовій формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами 1 і 2 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

При вирішенні справи судом встановлено, що на підставі державного акту ІІІ- МК №036037 від 21 січня 2003 року на право приватної власності на землю ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 2,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (а.с.11).

1 грудня 2007 року між ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник за нотаріально посвідченою довіреністю, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі строком на 50 років, на період з 1 січня 2008 року до 31 грудня 2057 року. Договір зареєстровано у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 16 листопада 2009 року за №89 (а.с.27-29).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 передала ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,76 га, яка знаходиться на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки (а.с.30).

Згідно до положень пункту 36 цього договору передбачено, що зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Пунктом 38 договору визначено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або за рішенням суду на вимогу однієї сторони внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Тому обґрунтовуючи подану позовну заяву ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кравченко О. С., посилалася виключно на невиконання орендарем свого обов`язку за договором зі своєчасної виплати орендної плати, а саме з моменту реєстрації договору від орендаря жодного разу нею не отримана орендна плата, передбачена договором.

Так, пунктом 9 договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 881 грн 30 коп. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або натуральна) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком 1 до договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю 1 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі на суму зазначену а абзаці 1 п. 9 цього договору.

Згідно з пунктом 11 договору орендна плата вноситься до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Додатком №1 до договору оренди земельної ділянки від 1 грудня 2007 року передбачено форми орендної плати:

грошова (у гривнях) з урахуванням прибуткового податку у розмірі 571 грн 53 коп.;

натуральна: пшениця від 500 до 700 кг, ячмінь від 300 до 500 кг, соняшник 60 кг, кукурудза (в зерні) 100 кг;

відробіткова: оранка (культивація) присадибної ділянки в розмірі до 0,25 га безоплатно, понад зазначену площу з оплатою орендодавцем вартості таких робіт по цінам, встановленим в господарстві орендаря; грошова допомога на погребіння в розмірі 400 грн (а.с.29).

Тобто орендна плата у натуральній формі за визначеним у Додатку 1 розмірі можлива лише за погодженням сторін за письмовою заявою орендодавця.

На підтвердження сплати орендарем орендної плати суду було надано відомості про виплату готівки та видачу сільськогосподарської продукції від 8 серпня 2016 року (а.с.90), 3 серпня 2017 року (а.с.83), 8 серпня 2018 року(а.с.80), 19 серпня 2019 року (а.с.74-75), 2 вересня 2020 року (а.с.72), 5 листопада 2020 року (а.с.70-71), 9 вересня 2021 року (а.с.66), 23 листопада 2021 року (а.с.67), реєстр №61 від 16 листопада 2022 року (а.с.47-63) та реєстр №27 від 10 листопада 2022 року, відповідно до яких орендодавицею ОСОБА_1 отримано орендну плату:

за 2016 рік - в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 1 040 грн, 200 кг кукурудзи на суму 820 грн, в грошовій формі 2 400 грн;

за 2017 рік - в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 1047 грн, 200 кг кукурудзи на суму 808 грн, в грошовій формі 2 800 грн;

за 2018 рік - в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 1 045,50 грн, 20 кг кукурудзи на суму 88 грн, в грошовій формі 3 200 грн;

за 2019 рік - в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 840 грн, 200 кг кукурудзи на суму 799,99 грн, в грошовій формі 3 200 грн;

за 2020 рік - в грошовій формі 5 900 грн;

за 2021 рік - в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 1 870 грн, 200 кг кукурудзи на суму 1 820 грн, в грошовій формі 6 090 грн;

за 2022 рік в натуральній формі: соняшника 100 кг на суму 1 340 грн, 200 кг кукурудзи на суму 1 060 грн, в грошовій формі 5 280 грн і 330 грн (а.с.40-92).

При цьому судом встановлено та такий факт не заперечується сторонами про те, що орендодавиця не подавала письмово заяву орендарю про погодження форми оплати орендної плати в натуральній формі до 1 вересня року, за який проводиться розрахунок.

Тому, не подаючи заяву про отримання орендної плати в натуральній формі, позивачкою отримана сільгосппродукція відповідної вартості: у 2016 році на суму 1 860 грн, у 2017 році на суму 1 855 грн, у 2018 році на суму 1 133 грн, у 2019 році на суму 8 639 грн 99 коп., у 2021 році на суму 3 690 грн 50 коп. та у 2022 році на суму 2 400 грн (а.с.64-92). Проти її отримання ОСОБА_1 не заперечувала та від її отримання за цією вартістю не відмовлялася. А за поясненнями представника відповідача, видача цієї продукції здійснювалася за бажаннями орендодавців, так як була фактичним продажем товару за його вартістю в рахунок виплати орендної плати.

Крім того, за цей же період, позивачкою отримана орендна плата у грошовому виразі та в розмірі значно більшому, ніж передбачено умовами договору, а саме: у 2016 році 2 400 грн, у 2017 році 2 800 грн, у 2018 році 3 200 грн, у 2019 році 3 200 грн, у 2020 році 5 900 грн, у 2021 році 6 090 грн та у 2022 році на загальну суму 5 610 грн (а.с.64-92)

В той же час відповідачем не здійснювалася безкоштовна оранка землі, за відсутністю звернень від орендодавиці для отримання цієї послуги, як не було підстав і для виплати грошової допомоги на погребіння.

Тому аналізуючи наведені та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що орендар змінив спосіб та форму виплати орендної плати на користь орендодавиці, так як видав не лише сільгосппродукцію достатньою вартістю, яка перевищує визначений грошовий розмір орендної плати, але ще і виплатив орендну плату у грошовій формі в сумі, яка значно перевищує розмір плати, визначений за умовами договору оренди.

Протягом дії договору оренди орендарем на користь позивачки видано різного виду сільгосппродукції, яка в частині видачі соняшника - є більшою, а в частині кукурудзи є більшою або меншою в різні роки ніж у Додатку №1, та виплачено орендну плату в грошовій формі в сумах, які значно перевищують розмір орендної плати у грошовому виразі.

Виплата таких грошових сум підтверджена також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 2 листопада 2022 року, наданого позивачкою (а.с.12-14).

За такого, орендарем підтверджено виконання свого обов`язку по виплаті орендної плати на користь ОСОБА_1 у грошовій та натуральній формі у розмірах, які значно перевищують розмір визначеної сторонами орендної плати в період з 2016 по 2022 роки.

За цих обставин та на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, ґрунтуючись на належно досліджених ним доказах, дійшов правильного висновку про недоведеність порушення прав та інтересів позивачки.

З урахуванням наведеного, не може бути прийнято до уваги посилання представника позивачки на порушення її прав, яке виразилося у відсутності відомостей про виплату орендної плати з 2007 по 2015 роки, та необхідність зберігання первинної бухгалтерської документації протягом усього строку дії договору.

Ці посилання, насамперед, протирічать доктрині про заборону суперечливої поведінки сторони, яка полягає в тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці. Так, при подачі позову про порушення прав позивачки, у його змісті представник позивачки посилався на не отримання нею (жодного разу) орендної плати протягом строку дії договору оренди. В той же час у доводах апеляційної скарги вже не заперечував факт видачі орендної плати за період з 2016 по 2022 роки, оспорюючи лише підстави для її видачі у натуральній формі, та зазначив тепер про неналежне виконання орендарем свого обов`язку, яке полягало у відсутності даних про видачу орендної плати в період з 2007 по 2015 рік у будь-якій формі, та який, на переконання представника позивачки, судом належним чином не перевірено.

В той же час ТОВ «Агрофірма Корнацьких», подаючи відзиви на поданий позов, як у суді першої, так і апеляційної інстанціях, посилалася на строки позовної давності та терміни зберігання бухгалтерських документів, які надані товариством в межах термінів зберігання цих документів та за період, який навіть перевищує строки позовної давності. Ці обставини належним чином досліджені та перепровірені судом першої інстанції, та не спростовані у суді апеляційної інстанції.

За наведеного намагання представника позивачки в суді апеляційної інстанції зібрати додаткові докази про можливість невиконання орендарем свого обов`язку по сплаті орендної плати за інший період, свідчать про відсутність у сторони даних на підтвердження та обґрунтування обставин, викладених нею у позові та змісті апеляційної скарги.

Тому твердження представника позивачки у апеляційній скарзі стосовно недобросовісності орендаря щодо перегляду та систематичності виплати орендної плати є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи, а на їх підтвердження позивачем та представником не лише не наведено обґрунтувань, але ще і не надано письмових доказів.

Таким чином, встановивши, що відповідач розраховується з позивачкою по орендній платі в натуральній та грошовій формі у розмірі більшому, ніж встановлено у договорі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди у відповідності до статей 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то не вбачається підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки та її представника зводяться до помилкового розуміння норм матеріального права, переоцінки обставин, вірно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

За таких обставин, і відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем, залишити без задоволення, а рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 8 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова