ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4746/23 Справа № 932/5977/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Кругман А.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та

Заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури,

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року по справі за позовом виконуючого обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, державний реєстратор виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олена Олександрівна про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, припинення права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року виконуючим обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради через Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська подана позовна заява, пред`явлена до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , де третіми особами визначено Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Державний реєстратор виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход Олени Олександрівни, на предмет:

-скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Іларіоновської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення - 43573703 від 19 жовтня 2019 року про проведення державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на вказаний об`єкт нерухомого майна, індексний номер запису про право власності - 43573703 від 19 жовтня 2018 року;

-витребування від ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101);

-стягнення солідарно з відповідачів на користь прокуратури Дніпропетровської області судового збору у сумі 12 684, 81 грн., обгрунтовуючи це тим, що під час здійснення повноважень наданих ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" було встановлено, що свідоцтво про право власності видане на ім`я ОСОБА_2 відносно квартири АДРЕСА_1 має ознаки фіктивності, про що вказують додані до позову докази, що в сукупності свідчить про незаконне вибуття вказаної нерухомості з комунальної власності.

З огляду на те, що на даний час, власником спірної квартири є ОСОБА_1 на підставі договору дарування №5-459 від 25 жовтня 2018 року, де дарувальником є ОСОБА_2 , яка в свою чергу, набула її у власність незаконно, позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом ( а.с.1-20 Том І).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року позовні вимоги про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, припинення права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення - 43573703 від 19 жовтня 2019 року про проведення державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинено право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 , індексний номер запису про право власності 43573703.

Витребувано від ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ 101) (а.с.11-13 Том ІІ).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що договір дарування, за яким вона набула право власності на спірну квартиру, недійсним не визнавався, а в силу ст. 204 ЦК України, цей договір є чинним, доки в судовому порядку чи за прямими нормами Закону не буде доведено його не чинність, що позивач ДМР та прокуратура не довели, враховуючи, що фактично укладався договір купівлі-продажу спірної квартири з передачею сім`єю ОСОБА_3 грошових коштів 200 000 грн., що еквівалентно на той час 7500 доларів США, тобто цей договір не є безоплатним. Крім того, у спірній квартири, після її купівлі, сім`я ОСОБА_4 провела капітальний ремонт квартири власним коштом та власною працею, що суперечить вимогам ст. 388 ЦК України.

Разом з цим апелянт вважає, що судом першої інстанції розглянуті позовні вимоги щодо скасування рішення державного реєстрації та припинення права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру всупереч волі позивача, оскільки прокуратурою подавалась заява про зменшення позовних вимог, в якій зазначалось про непідтримання ряду вимог як позивачем, так і прокуратурою, що судом було не взято до уваги та розглянуто всі позовні вимоги, як і не взято до уваги довідку про реєстрацію у спірній квартирі неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_1 , який іншого житла, окрім придбаної спірної квартири не має /а.с.49-55 т. ІІ/.

У липні 2023 року виконувач обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій просив залишити без задоволення її апеляційну скаргу та рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апелянта фактично зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства та не містять доводів, що свідчать про порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права або невірного надання оцінки обставинам справи, що б надавало підстави для скасування рішення суду. Разом з цим зазначив, що спірна квартира у власність громадян не передавалась, а свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_2 органом приватизації не видавалось, і це є основною підставою для задоволення вимог, що, до того ж, не потребує, за усталеною судовою практикою, визнання подальших договорів недійсними.

Разом з цим, судом першої інстанції вирішено питання заяви прокуратури щодо зменшення позовних вимог ухвалою суду від 08 вересня 2022 року, яка у справі жодною із сторін не оскаржується, тому суд розглянув всі заявлені позовні вимоги без порушення норм процесуального права, як помилково вважає апелянт ОСОБА_1 .

Також судом першої інстанції вірно враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, де визначено механізм застосування ст.ст. 387, 388 ЦК України, а оскільки спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади м. Дніпрі в особі Дніпровської міської ради, то остання, як власник майна, може витребувати таку квартиру від добросовісного набувача у всіх випадках, в силу ч.3 ст. 388 ЦК України, набуту, до того ж, ОСОБА_1 за безоплатним договором дарування, а удаваності якого відповідач не довела. Витребування майна від добросовісного набувача у цій справі відповідає критерію законності втручання держави у право на мирне володіння майном, адже ОСОБА_1 не позбавлена звернутись до ОСОБА_2 з відповідним позовом про відшкодування збитків в рахунок компенсації вартості витребуваного майна.

Крім того, зазначено, що неповнолітній ОСОБА_5 , син відповідачки ОСОБА_1 , має у власності квартиру АДРЕСА_4 , тому посилання апелянта на те, що її неповнолітній син не має іншого житла не відповідає дійсності, а витребування спірної квартири від ОСОБА_1 не порушує його права.

Також у липні 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку відповідь на відзив, в якій зазначила про хибне твердження прокуратури щодо позбавлення рішенням суду її родини житла правомірним та законним, оскільки вона придбавала квартиру саме за оплатним договором у ОСОБА_2 , а не безоплатним, як зазначає прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу, та є добросовісним набувачем майна, а проведення реєстрації місця проживання її та сина у спірній квартирі вже після подання позову до суду не впливає ані на право користування, ані на право володіння нерухомим майном, враховуючи, що заселення її разом із дитиною відбулось лише після ремонту квартири.

Таким чином, оскаржуване рішення, на думку ОСОБА_1 , в частині витребування від неї та позбавлення її з дитиною спірного житла не переслідує легітимної мети та не становить суспільний інтерес, як про це зазначено у рішенні ЄСПЛ від 02 березня 2011 року (заява №30856/03).

Також не погодившись з рішенням суду, заступник керівника Дніпровської обласної прокуратури у травні 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує невірний розподіл судом судового збору при ухваленні рішення суду, яким відмовлено у стягненні з відповідачів судового збору, сплаченого прокуратурою, за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1240 грн. 50 коп., яка судом частково задоволена. При цьому суд посилався на те, що така заява є процесуальною і пов`язана з розглядом справи, однак судом не визначено вірно правову природу судового збору за такою заявою та помилково віднесено до витрат, пов`язаних з розглядом справи, що не відповідає ані Закону України "Про судовий збір", ані ст.ст.136-140 ЦПК України та підлягає скасуванню зі стягненням судового збору з відповідачів на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (а.с.85-92 Том ІІ).

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу прокуратури не скористались та відзивів не подавали.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії договору дарування від 25 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Рівною О.В. (зареєстровано в реєстрі за №5-459), ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 25 жовтня 2018 року зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 . Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43683162 від 25 жовтня 2018 року.

Згідно з копією свідоцтва про право власності від 27 квітня 1998 року виданого ВК міської Ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .. Загальна площа квартири становить 60,9 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 27 квітня 1998 року за №7/413-98.

Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 17 жовтня 2018 року державним реєстратором ВК Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області Скороход О.О. внесено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 43573703 від 19 жовтня 2018 року. Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: 7/413-98 виданий 27 квітня 1998 року, видавник: Виконком міської ради.

Згідно з копією листа директора Департаменту житлового господарства ДМР Грицай В.В. від 30 березня 2021 року за вих.№3/12-1407, за архівними даними приватизаційних справ Департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність ОСОБА_2 або будь-яким іншим особам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_1 .

У книзі реєстрації свідоцтв про право власності під розпорядженням №7/413-98 від 15 червня 1998 року зареєстроване свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_6 .. Будинок АДРЕСА_6 прийнято до комунальної власності згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 20 травня 2004 року за №1435.

Відповідно до копії листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С.В. від 13 травня 2021 року за вих.№5373, в реєстровій книзі 15ЖЮ за реєстром 926-144 містяться відомості, що гуртожиток літ. Ж-1, зареєстрований на праві комунальної власності за Територіальною громадою міста Дніпропетровська, в особі Дніпропетровської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 18 червня 1999 року, виданого ВК Дніпропетровської міської ради на підставі рішення ВК Дніпропетровської міської ради №2561 від 17 грудня 1998 року. Також зазначено, що за адресою: АДРЕСА_7 , а не квартира.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 18 червня 1999 року, гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_6 , належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення ВК Дніпропетровської міської ради від 17 грудня 1988 року за №2561. Вказане також підтверджується копією архівної справи.

Згідно з копією листа директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Пономарьова А.С. від 12 липня 2021 року за вих.№6/5-1911, за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстровані особи відсутні.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №4205, за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи зареєстровані з 04 листопада 2021 року.

На підтвердження дотримання позивачем механізму визначеного Законом щодо здійснення представництва інтересів держави, останнім надано листи міської ради щодо не звернення до суду з вимогами про витребування з чужого незаконного володіння квартири АДРЕСА_8 .

Судом встановлено характер спірних правовідносин, де прокурор обґрунтовує позов неправомірністю вибуття спірної квартири із комунальної власності на підставі не існуючих юридично документів до ОСОБА_2 , яка відчужила спірне житлове приміщення гуртожитку за договором дарування ОСОБА_1 , як і вірно встановлено предмет спору у цій справі, де прокурор, звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, обґрунтовує наявність підстав для здійснення представництва фактом неналежного здійснення міською радою відповідних повноважень, зокрема не вжиття Дніпровською міською радою заходів позовного характеру, направлених на припинення права власності ОСОБА_2 на спірне майно зі скасуванням рішення державного реєстратора про реєстрацію такого майнового її права та витребування комунального майна з незаконного володіння, з чим частково погоджується колегія суддів.

Задовольняючи позовні вимоги повністю суд першої інстанції, керуючись нормами, закріпленими у ст.ст. 319, 321, 327, 387, 388 ЦК України, ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", виходив з того, що власник майна має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а також від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, посилаючись на висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, враховуючи, що в даній справі спірна квартира вибула з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, поза волею власника, тобто Дніпровська міська рада має право витребувати таку квартиру у добросовісного набувача ОСОБА_1 , з чим погоджується і колегія суддів, зазначивши при цьому, що остання зворотнього не довела та належними і допустимим доказами таке не спростувала.

Разом з цим судом першої інстанції також вірно визначено про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, у відповідності до усталеної судової практики викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, оскільки реєстрація 17 жовтня 2018 року права власності за ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості створює спростовувану презумпцію права власності, з чим також погоджується і колегія суддів, однак не погоджується з висновком про припинення права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, враховуючи, що власником спірного майна щонайменше з 25 жовтня 2018 року є ОСОБА_1 , якій ОСОБА_2 таке право передала за договором дарування, внаслідок чого немає підстав для припинення права власності ОСОБА_2 у зв`язку із виконанням умов договору дарування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності правових підстав для задоволення вимоги щодо припинення права власності ОСОБА_2 колегія суддів приймає до уваги, оскільки такі доводи є обґрунтованими, інші доводи, зокрема, реєстрація місця проживання неповнолітньої дитини за спірною адресою та відсутність визнання недійсним договору дарування, за яким вона набула право власності на спірну квартиру, не спростовують обґрунтованих висновків суду та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального та процесуального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги повністю, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_1 не скористалася наданими правами, не надала суду доказів на підтвердження обгрунтування апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції повністю, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Також колегія суддів відзначає, що, розглядаючи доводи апеляційної скарги Заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури щодо невірного розподілу судового збору між сторонами та відмову у врахуванні судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, знаходить такі доводи обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, оскільки згідно із вимогами ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та ст. 133 ЦПК України судовий збір за подання заяви про забезпечення позову не відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи по суті, а є судовим збором за заяву, за розглядом якої судом вчиняється процесуальна дія, яка не є розглядом справи по суті, однак спеціальним Законом передбачено справляння судового збору за таку дію суду. За таких обставин, враховуючи задоволення заяви прокуратури про забезпечення позову, хоча б і часткового, однак із досягненням мети такого забезпечення, колегія суддів доходить висновку, що судовий збір, сплачений за платіжним дорученням №1051 13 червня 2022 року на суму 1240,50 грн., належить, в силу ст. 141 ЦПК України, розподілити між сторонами, а саме: з відповідачів, кожної окремо, стягнути на користь Дніпропетровської обласної прокуратури по 620 грн. 25 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури підлягає задоволенню повністю, а рішення суду скасуванню в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності та зміні в частині розподілу судового збору з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог виконуючого обов`язки керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про припинення права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційну скаргу Заступника керівника Дніпровської обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року - змінити в частині розподілу судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 620 грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 620 грн. 25 коп.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р.Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров