Справа № 461/775/17 Головуючий у 1 інстанції Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/811/1880/19 Доповідач в 2-й інстанції Шандра М. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

за участю: представника АТ «Таскомбанк» -

Подановського Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2514, відповідно до якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні послуги в рамках ліміту, що дорівнює 1 104 000,00 доларів США (пункт 1.1.). Істотні умови цього договору не було зазначено, а в пункті 1.1.1. визначалось, що умови договору, порядок його надання, сума, строк, порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок сплати за кредитні послуги в межах цього договору оформляється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди. Розмір відсотків у генеральному договорі також не зазначався з посиланням на Індивідуальну угоду (пункт 1.3). У цьому пункті передбачалася можливість встановлення підвищеного розміру відсоткової ставки. Також 21 березня 2008 року між ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № BL2514/BL2514-K «Індивідуальна угода», за умовами якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 804 000,00 доларів США (пункт 1), які позичальник зобов`язався повернути в терміни та розміри, передбачені Графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до цієї Індивідуальної угоди. За використання кредитних коштів за додатковою угодою пунктом 3.1. встановлювалася відсоткова ставка в розмірі 11, 5% річних, що була базовою відсотковою ставкою. За користування кредитними коштами понад строк (або термін погашення за графіком погашення кредиту) встановлений генеральним договором та/або цією індивідуальною угодою, процентна ставка встановлювалась у розмірі 23 % річних підвищена процентна ставка.

За надання кредиту позичальник має сплатити банку винагороду у розмірі 0,99 % від суми кредиту, а в разі часткового або повного дострокового погашення кредиту, позичальник сплачує банку винагороду у розмірі 1,5% від суми дострокового погашення (пункти 3.3, 3.4. Індивідуального договору). На думку позивача, оскаржувані кредитні договори не відповідають вимогам частини першої статті 229, частини першої статті 230 ЦК України, оскільки відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо відсоткової ставки та фактично нарахованих та стягнутих із позивача сум відсотків, тому в силу закону визнаються недійсними. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просила суд визнати недійсним генеральний договір про надання кредитних послуг від 21 березня 2008 року, укладений між ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 .

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що при аналізі укладених між ПАТ «Універсалбанк» та ОСОБА_2 угод вбачається наявність умислу в діях банку щодо спотворення та приховування реальної ціни фінансової послуги та декларування в договорі, що є предметом оскарження заниженої ціни у вигляді абсолютного здорожчання кредиту, мотивом якого є введення ОСОБА_2 в оману, як споживача послуг, з метою отримання максимального прибутку, в тому числі прихованого, що зумовлювало відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» недійсність останнього. Зазначає, що відповідно до п.6 ч.1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг»», у договорі про надання фінансових послуг, яким у даному випадку договір споживчого кредиту, який оспорюється у даній справі, повинен містити розмір фінансового активу зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Вказує на те, що оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами то такі умови суперечать, як положенням ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» так і затвердженому сторонами графіку платежів, а отже є такими, що порушують принцип добросовісності, призводять до дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та є несправедливими та завдають істотну шкоду ОСОБА_2 , як споживачу, що в порушення вимог закону не взято до уваги судом.

Просить рішення скасувати на ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2023 року залучено Акціонерне товариство «Таскомбанк» в якості правонаступника відповідача Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг.

Акціонерне товариство «Таскомбанк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційне провадження закрити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник АТ «Таскомбанк» - Подановський Т.Р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційне провадження закрити. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі слід закрити, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України).

За змістом названих норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 3 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі №6-76цс16.

Закон визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим, судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо з мотивувальної частини рішення вбачаються висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постанові від 20.08.2019 у справі № 908/2116/18.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою особа, яка не брала участі у справі, зобов`язана довести, що оскарженим рішенням суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Як убачається із матеріалів справи, у січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» з позовом про визнання недійсним генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2514 від 21.03.2008.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року змінено, викладено їх мотивувальні частини в редакції постанови Верховного Суду.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою як особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 мотивував її тим, що оскаржуване рішення впливає на його права та обов`язки, оскільки при аналізі укладеного кредитного договору між ВАТ «Універсалбанк» та ОСОБА_2 вбачається наявність умислу в діях банку щодо спотворення та приховування реальної ціни фінансової послуги та декларування в договорі, що є предметом оскарження заниженої ціни у вигляді абсолютного здорожчання кредиту, мотивом якого є введення ОСОБА_2 в оману, як споживача послуг.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи убачається, що 21 березня 2008 року між ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2514, предметом якого було зобов`язання банку надати позичальнику кредитні послуги в рамках ліміту, що дорівнює 1 104 000,00 доларів США.

Сторонами генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2514 від 21.03.2008, є ОСОБА_2 та ВАТ «Універсалбанк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», а надалі Акціонерне товариство «Таскомбанк».

ОСОБА_1 не є стороною кредитного договору, який є предметом спору, права та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувались судом при розгляді даної справи. Мотивувальна частина рішення не містить висновків суду про права та обов`язки ОСОБА_1 ; в резолютивній частині не зазначено про його права та обов`язки.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, оскільки рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , не вирішувалося, апеляційне провадження за його апеляційною скаргою підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 травня 2018 року закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали.

Повний текст ухвали складено: 10.08.2023.

Головуючий

Судді