Справа № 369/6997/23
Провадження №2-ві/369/20/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі судового засідання Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва М.А. про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/6997/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. перебуває вказана цивільна справа.

07.08.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Андрєєвим М.А. подано до суду заяву про відвід судді Янченку А.В.

Вказана заява про відвід мотивована тим, що у провадженні судді Янченка А.В. знаходиться цивільна справа № 369/6997/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Ухвалою судді від 11.05.2023 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом доплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

13.05.2023 року від сторони позивача надійшла заява про відмову від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, за наслідком якої провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 16.05.2023 року.

31.07.2023 року ухвалою судді у цій справі знову позовну заяву було залишено без руху, і надано строк для усунення недоліків шляхом доплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Тобто за позовну вимогу, від якої позивач відмовився ще 13.05.2023 року, про що судді було достоменно відомо.

Порівняння ухвал судді про залишення позовної заяви без руху від 11.05.2023 року та від 31.07.2023 року свідчить про те, що вони є тотожними за змістом.

Таким чином, на переконання представника позивача, суддя Янченко А.В. фактично сприяв стороні відповідача у безпідставному затягуванні розгляду справи, порушенню строків, визначених ЦПК України для розгляду справи у спрощеному провадженні.

Очевидно, що сторона відповідача використала вказане безпідставне залишення позовної заяви без руху для власної користі.

Вказані процесуальні рішення можна було б списати на завантаженість Києво-Святошинського районного суду і людський фактор, якби не наступне.

Ухвалою від 03.08.2023 року суддею поновлено розгляд справи після отримання від сторони позивача заяви зі зверненням уваги на те, що позовну заяву було повторно залишено без руху з підстав, які відпали і не є актуальними, про що судді було відомо.

Зміст зазначеної ухвали про продовження розгляду знову ж таки свідчить, що суддя зацікавлений у затягуванні розгляду справи в інтересах відповідача, що підтверджується наступним.

У мотивувальній частині ухвали містяться недостовірні відомості. В ній зазначено, що "16.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі". У резолютивній ухвалі відповідно зазначено "в підготовче судове засідання викликати учасників справи".

Проте справжній зміст ухвали від 16.05.2023 року про відкриття провадження у справі свідчить, що було відкрито спрощене, а не загальне позовне провадження.

Очевидно, що вказані твердження в ухвалі від 03.08.2023 року, які не відповідають дійсності і попереднім судовим ухвалам, є вигідними стороні відповідача, якій буде гарантоване неприйняття рішення по суті у найближчому судовому засіданні, оскільки воно буде підготовчим.

Крім того, в іншій судовій справі № 369/4232/23 з тим самим відповідачем ( ОСОБА_2 ) з аналогічними предметами та підставами позову суддя Янченко А.В. у засіданні 04.08.2023 року фактично використав право сторони позивача на подання відповіді на відзив всупереч інтересам самого позивача з метою оголошення перерви у розгляді справи, прагнучи не приймати судове рішення.

Останнє відбулось при тому, що адвокатом позивача в судовому засіданні під звукозапис була озвучена відмова від реалізації права на подання відповіді на відзив, а інших підстав для оголошення перерви у засіданні не існувало.

Вказанні дії судді Янченка А.В. в сукупності викликають у представника позивача сумнів, що суддя є дійсно неупередженим та об`єктивним.

Вивчивши подану заяву відповідача про відвід головуючого судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи 369/4232/23, суд дійшов до наступного висновку.

Вивчивши заяву про відвід судді, матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, що відповідає положеннями ч. 8 ст. 40 ЦПК України.

Статтею 40 ЦПК України, визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно із ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами ЄСПЛ. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві!» повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу "); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений відвід судді Янченко Андрію Володимировичу заявником - представника позивача ОСОБА_1 - адвокатом Андрєєвим М.А. не підлягає до задоволення, оскільки не ґрунтується на вимогах ст. ст. 36 ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді.

До заяви представник позивача не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а подана заява містить лише припущення певних обставин.

Крім того, доводи, на які посилається заявник в заяві про відвід судді, не є підставою для відводу судді, а лише зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями головуючого судді, що в свою чергу може бути предметом дослідження при апеляційному оскарженні рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.33,36,39,40,182,260,261 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва М.А. про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/6997/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу- відмовити.

Судовий розгляд продовжити у тому ж складі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна ДУБАС