Номер провадження: 22-ц/813/6244/23
Справа № 521/8926/21
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року, постановленого під головуванням судді Мирончук Н.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9 193 грн. 14 коп. та судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 17.05.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3832256, згідно якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», р.н. « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

18.06.2017 року о 13 год. 05 хв. на перехресті площі Перемоги в м. Херсоні, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda 3», р.н. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої, транспортному засобу «Mazda 3», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 03.08.2017 року, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», р.н. « НОМЕР_2 », - ПрАТ «СК «ВУСО» - звернувся до ПрАТ «УПСК» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256.

Також, позивач зазначив, що на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 04.06.2018 року, по справі №910/3517/18 та службової записки від 15.06.2018 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 9 193 грн. 14 коп. та судових витрат 1 762 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11 від 19.06.2018 року.

З моменту ДТП ОСОБА_1 не було повідомлено страховика про вищезазначену ДТП у встановлений Законом строк, у зв`язку з чим та відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у ОСОБА_1 виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256, які виникли з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 19 червня 2018 року, що підтверджується платіжним дорученням №11 від 19.06.2018 року.

З метою досудового врегулювання спору, ОСОБА_1 було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак на яку останній ніяким чином не відреагував.

01.10.2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

Враховуючи викладене, позивач зазначив, що він, як новий кредитор, отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 від 17.05.2017 року у розмірі: 9193,14 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9193,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

15.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволені позову повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає про недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки позивачем не було доведено в чому полягає порушення п.п.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 зазначив про те, що суд розглянув справи за його відсутністю, не повідомивши його жодного разу про судові засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , не погоджуючись з доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає рішення суду законним та таким, що ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що17.05.2017 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/3832256, згідно якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», р.н. « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с. 12-14).

18.06.2017 року о 13 год. 05 хв. на перехресті площі Перемоги в м. Херсоні, мала місце ДТП за участю автомобіля «Volkswagen Passat», р.н. « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda 3», р.н. « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок якої, транспортному засобу «Mazda 3», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси, від 03.08.2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 15-16).

02.08.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» (страховик пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Mazda 3», р.н. « НОМЕР_2 ») звернувся до ПрАТ «УПСК» з регресною вимогою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 (а.с. 17).

У відповідності до рішення Господарського суду м. Києва, від 04.06.2018 року, по справі № 910/3517/18 з ПрАТ «УПСК» на користь ПрАТ «СК «ВУСО» стягнуто 9193,14 грн. страхового відшкодування, 1762,00 грн. судового збору (а.с. 45-46).

Згідно службової записки, від 15.06.2018 року, на підставі рішення Господарського суду м. Києва, від 04.06.2018 року, ПрАТ «УПСК» було виплачено ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування в розмірі 9193,14 грн. та судові витрати 1762 грн. (а.с. 47).

Факт сплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 11, від 19.06.2018 року (а.с. 48).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції виходив із встановленої вини відповідача у скоєнні ДТП, здійснення виплати з боку ПрАТ «УПСК», а також переходу права вимоги про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом вірно встановлено, що з моменту ДТП ОСОБА_1 не повідомив страховика про вищезазначену ДТП у встановлений Законом строк.

Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Статтею 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Висновки суду про те, що на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у ОСОБА_1 виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256, які виникли з виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 19.06.2018 року, що підтверджується платіжним дорученням № 11 від 19.06.2018 року відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.08.2018 року за вих. № РУ/3832256, ОСОБА_1 було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 9193,14 грн. (а.с. 49-51), але доказів, які б підтверджували її задоволення відповідачем до суду не надано.

Відповідно до договору цесії № 01/10/2020, про відступлення права вимоги, від 01.10.2020 року, ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) відступає (передає), а Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Новий кредитор) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с. 56-61).

Згідно додатку № 1 до зазначеного Договору, ОСОБА_2 отримав право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АК/3832256 від 17.05.2017 року у розмірі 9193,14 грн. (а.с. 63).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказане, до ОСОБА_2 перейшло право вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 вищевказаної суми.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , стягнувши з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9193,14 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про недоведеність позивачем порушень ним п.п.33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», колегія суддів залишає без задоволення, з наступних підстав.

Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з моменту ДТП не повідомив страховика про вищезазначену ДТП у встановлений Законом строк.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справи за його відсутністю, не повідомивши його жодного разу про судові засідання, колегія суддів також залишає без задоволення, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звертаючись до суду з позовом зазначив адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , яка в свою чергу відповідає адресі, зазначеної у постанові Приморського районного суду м. Одеси, яка зазначена ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення (а.с. 15).

Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_1 по м. Одесі та Одеської області не значиться.

Судова повістка про призначення справи на 03.02.2022 року була надіслана ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яка була відома з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, однак як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було повернуто на адресу суду, адресат за вказаною адресою відсутній, що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним сповіщенням.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення зазначено про застосування строку позовної давності.

У зв`язку з тим, що право на отримання регресної вимоги вин икло на підставі рішення господарського суду, з моменту оплати 19.06.2018 року, а тому звертаючись з позовом до суду 17.06.2021 року, трирічний строк позовної давності порушений не був.

Колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова