печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на суму 4 239, 95 грн, інфляційних втрат - 2 577, 46 грн та трьох процентів річних - 840, 10 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого і зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вороною Т. С. за № 1155 від 17 червня 2010 року.

Як зазначає позивач, ОСОБА_1 користується комунальними послугами з утримання будинку та прибудинкової території, які отримує в повному обсязі, однак за їх надання не сплачувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 4 239, 95 грн, нараховану за період з 01 листопада 2016 року по 03 серпня 2018 року, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також суму інфляційних втрат та трьох процентів річних, а разом 7 657, 51 грн.

Ухвалою судді від 13 серпня 2021 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28 грудня 2021 року відповідач подала до суду відзив на позов, у якому вимоги не визнала і просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач як добросовісний користувач житлово-комунальних послуг, постійно здійснював сплату комунальних послуг та частинами сплачував борг в силу свого майнового стану, що позивач стверджує, а отже визнає у своїй позовній заяві. Однак відповідач є пенсіонером та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві і отримує пенсію за віком у розмірі 6 736, 87 грн. ЇЇ чоловік також є пенсіонером, який у 2018 році переніс інфаркт, у зв`язку із чим перебував у важкому стані, потребував постійного лікування медикаментами, через що своєчасно ОСОБА_1 не могла погашати борг перед ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32». Окрім цього, з власників квартир у будинку ОСББ «Печерська мрія» стягується щомісяця грошова сума у розмірі 537, 90 грн для погашення боргу перед НАК «Нафтогаз України» та АО «Київгаз», який утворився внаслідок несанкціонованого забору газу та зловживань ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» і становив загальну суму у розмірі 2 232 333, 00 грн.

Також відповідач заперечив щодо нарахування суми інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суму боргу, посилаючись на Закон України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім цього, позивач просив стягнути витрати на професійну правову допомогу у розмірі 24 600, 00 грн, який відповідач вважає необґрунтованим, оскільки позовна заява за типовою формою складена директором ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» Мовчаном С. Ф. Власне ціна позову становить 7 657, 51 грн, а витрати на правову допомогу адвоката - 24 600, 00 грн, що є неспівмірним із заявленою вимогою. Також зазначені вимоги не підтверджені документально.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого і зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вороною Т. С. за № 1155 від 17 червня 2010 року

Отже, як власник та споживач житлово-комунальних послуг, згідно ст. 156, 162 ЖК України, відповідач зобов`язаний не тільки брати участь у витратах по утриманню квартири і прибудинкової території, а й своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Позивач надає послуги утримання вказаного будинку та прибудинкової території, нараховує та збирає квартирну плату з мешканців на обслуговуваній ним території й збір з власників квартир за відшкодування експлуатаційних втрат утримання будинку та прибудинкової території.

Згідно з розрахунком позивача, відповідач не сплачує за надані їй житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, що становить 7 657, 51 грн та складається з: основного боргу - 4 239, 95 грн, нарахованого за період з 01 листопада 2016 року по 03 серпня 2018 року, суми інфляційних втрат 2 577, 46 грн та трьох процентів річних - 840, 10 грн.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ст.ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, тому суд вважає, що стан будинку та прибудинкової території залежить не тільки від наданих чи ненаданих позивачем послуг, а й від того, як відносяться мешканці будинку до своєї власності та утримують її.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг.

За змістом частини третьої ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Згідно з пунктом 5 частини дурної статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Так, згідно з частиною першою ст. 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4 частини третьої Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» визначено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Як слідує з позовної заяви, позивач ставив питання про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних витрат, визначених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 вказаного Кодесу. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2019 року в справі №922/175/18).

Відповідно до положень частини першої, другої ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, всупереч положенню частини першої ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їй житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 7 657, 51 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору у розмірі 2 379, 00 грн підлягають стягненню з відповідачки.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд, враховуючи заперечення сторони щодо суми за актом про обсяг наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 15 липня 2021 року у розмірі 9 600, 00 грн, вважає правильним зменшити її до 3 600, 00 грн, виходячи із співмірності із ціною позову [7 657, 51 грн], того, що справа не є складною, та, оскільки дійсно позовна заява, подана до суду, підписана директором ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32», відтак її автором є останній, а доказів, які б підтверджували виконання пункту 3 про складення (підготовку) до суду позовної заяви адвокатом АО «Міжнародна адвокатська група» Зарібним О. О., суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-16, 316, 319, 322, 331, 509, 526, 530, 611, 625, 901, 903 Цивільного кодексу України; ст.ст. 1, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; ст.ст. 1-33, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне підприємство «Щорса, 32» (вул. Євгена Коновальця, буд. 32-А, прим. 96; м. Київ, 01133, ) суму заборгованості у розмірі 7 657, 51 грн та судовий збір у сумі 2 379, 00 грн, судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 600, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя С. В. Вовк