Номер провадження: 22-ц/813/5284/23
Справа № 521/4669/23
Головуючий у першій інстанції Рядча Т.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року, постановленого під головуванням судді Рядчої Т.І., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 , в якій просила вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 , вести листування та телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажання перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на 6 місяців.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є власницею вказаного житлового будинку. ОСОБА_2 є колишнім чоловіком заявниці. В 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвали шлюбні відносини та припинили спільне проживання.

Заявниця зазначала, що вона вже тривалий час потерпає від домашнього насильства зі сторони колишнього чоловіка ОСОБА_2 , що виражається в умисних діях фізичного та психологічного характеру, а саме тим, ОСОБА_3 її б`є, незаконно проникає до її житлового будинку, постійно погрожує її вбити та спалити будинок, псує майно заявниці, вимагає грошових коштів, внаслідок чого завдає шкоду психічному та фізичному здоров`ю.

ОСОБА_1 неодноразово зверталась з приводу вчинення домашнього насильства до правоохоронних органів, які проводили профілактичні бесіди з ОСОБА_2 , але це не дало жодного результату.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року взадоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким заяву задовольнити, посилаючись на неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновки суду про те, що заявник не надала до суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення колишнім чоловіком щодо неї домашнього насильства не відповідають дійсним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Кудрік К.І., представник ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, рішення суду законним, та судом вірно надана оцінка відсутності будь-яких ризиків з боку ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 та ніякого насилля проти ОСОБА_2 застосовано не було.

Протоколом автоматизованого розподілу від 13 березня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Приходько Л.А. для розгляду справи (а.с. 71).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 75).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року справа призначена до розгляду (а.с. 78).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 15 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С., для подальшого розгляду, у зв`язку із достроковим закінчення відрядження судді Херсонського апеляційного суду Приходько Л.А., згідно з рішенням Вищої ради правосуддя № 567/0/15-23 від 30 травня 2023 року (зі змінами, відповідно до рішення № 572/0/15-23 від 31 травня 2023 року) (а.с. 104).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 28 червня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 108).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 червня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розглядуна 08 серпня 2023 року (а.с. 109).

В судове засідання, призначене на 08 серпня 2023 року ОСОБА_2 не з`явився, був сповіщений належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 112-113).

Від адвоката Кудріка К.І., представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 105).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Співака В.О., дослідивши матеріали справи,законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6919153 від 05.04.2005 року будинок АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 25.02.2005 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №Г1-11036-ф/л від 25.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 28.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №301.

Відповідно до ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2022 року задоволено клопотання про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, а самебудинку АДРЕСА_1 .

З Листа Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 від 08.09.2022 року №60.1/5021 встановлено, що в ході відпрацьованого матеріалу гр. ОСОБА_2 перебуває за кордоном в Німеччині, в ході телефонної розмови з ним була проведена бесіда профілактичного характеру.

В Листі Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 від 13.10.2022 №60.1/14 вказано, що заявниця розірвала шлюб з ОСОБА_2 після чого між ними виникли неприязні відносини та конфліктні ситуації, з 07.05.2022 року гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_4 та інші члени родини перебувають за кордоном в Німеччині, як біженці, у зв`язку з чим повторно ретельно опитати гр. ОСОБА_2 не представляється можливим.

З Довідки КНМ «Міської клінічної лікарні №1» вбачається, що 04.02.2023 року ОСОБА_1 звернулась до відділення екстреної медичної допомоги, діагноз: ЗЧМТ, струс ГМ, забій мт ГК, забій мт лівого ліктя.

28.01.2023 року до ЧЧ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління поліції в Одеській області надійшла ухвала Малиновського районного суду м. Одеси Гарського О.В. щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , що підтверджено витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.01.2023 року.

В Листі Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 вказано, що відносно ОСОБА_2 були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 173 та ч.1 ст. 173-2 КУпАП від 06.02.2023 року, окрім того працівниками поліції з останнім була проведена бесіда профілактичного характеру, щодо недопущень порушень діючого законодавства України.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що заявниця не надала до суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення колишнім чоловіком домашнього насильства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалась на те, що її колишній чоловік вчиняв неодноразово щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та систематично здійснює щодо неї домашнє насильство.

Судом встановлено, що 28.01.2023 року до ЧЧ відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління поліції в Одеській області надійшла ухвала Малиновського районного суду м. Одеси Гарського О.В. щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення домашнього насильства за ст.126-1 КК України відносно ОСОБА_1 . Крім цього, з Листа Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 вказано, що відносно ОСОБА_2 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст.173 та ч.1 ст.173-2 КУпАП від 06.02.2023 року.

Висновки суду про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про притягнення ОСОБА_2 за вказаною заявою його дружини до будь-якого виду юридичної відповідальності відповідають обставинам справи.

Висновки суду про те, що факт неодноразового звернення ОСОБА_1 до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 вчинив щодо неї домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є вірними.

Суд також обґрунтовано зауважив, що ОСОБА_2 перебуває за кордоном в Німеччині, що вбачається з наданої копії закордонного паспорту ОСОБА_2 , відповідно до якої він виїхав з території України 09.02.2023 року, що підтверджується листом Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 08.09.2022 року №60.1/5021 та листом Національної Поліції України Головного Управління Національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №1 Відділу поліції №1 від 13.10.2022 №60.1/14.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову, оскільки судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявниці, а також ризиків настання насильства у майбутньому, а аргументи для втручання в життя ОСОБА_2 не є достатніми.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що висновки суду про те, що заявник не надала до суду беззаперечних доказів на підтвердження вчинення колишнім чоловіком щодо неї домашнього насильства не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки належних доказів щодо вчинення ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Також судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 14 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова