ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6654/23 Справа № 210/5708/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/5708/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бражник Денис Сергійович, на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року, яке ухвалено суддею Козловим Ю.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 01 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ «ПУМБ») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між ПАТ «Банк Ренесан Капітал» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року, за умовами якого останній отримала кредит у розмірі 45 760,00 грн.

19.07.2016 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося, шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесан Капітал», в тому числі за договором із ОСОБА_1 .

Відповідач порушував умови кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 21.09.2020, має заборгованість у загальному розмірі 95491,94 грн, з яких: заборгованість за кредитом 30 522,66 грн, заборгованість за процентами 1 037,86 грн, заборгованість за комісією 41 051,41 грн, штрафні санкції 22 880,01 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питаня про розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № GP-5834197 від 03.02.2014, станом на 21.09.2020 року, в розмірі 95491,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.

Віповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у якій заявив про застовування наслідків пропуску позовної давнсості.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бражник Д.С., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, застосувавши до вимог позивача наслідки пропуску позовної давності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони встановлення у договорах про надання споживчого кредиту будь-яких зборів, відсотків, комісії, платежів за дії, які не є послугою у визначені цього закону, тобто нарахування комісії є незаконним.

Відсотки за користування кредитними коштами стягнуто поза межами кредитування, а тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому, зазначає, що позивач змінив строк виконання зобов?язань у червні 2017 року, а тому пропустив трирічний строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором боржником в частині повернення кредиту та сплати відсотків і комісії за його користування, й наявності у зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідаа на користь позивача заборгованості за кредитним договором, а також штрафів за порушення взятих на себе зобов`язань.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 03 лютого 2014 року ОСОБА_1 було підписано пропозицію ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти договір (оферту) про укладення кредитного договору № GP- 5834197, на суму 45 760,00 грн, з яких: 40 000,00 грн на загальні споживчі цілі, 5 760,00 грн - для оплати договору страхування, строком на 60 місяців, зі сплатою заборгованості згідно з графіком, з процентною ставкою у розмірі 2% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30 %.

Згідно з графіком платежів кредитного договору № GP-5834197 від 03 лютого 2014 платіжні періоди складаються з 03 лютого 2014 року по 03 лютого 2019 року, всього 60 місяців. Сума платежу за розрахунковий період становить 1 854,50 грн щомісяця (основний платіж, останній місяць 1 854,09 грн) на загальну суму 111 269,59 грн, 1 052,48 грн щомісяця комісія за обслуговування кредиту, на загальну суму 63 148,80 грн (а.с. 7).

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» за усіма правами та зобов`язаннями.

Отже, право вимоги заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року перейшла до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статтей 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти в розмірі та на умовах встановлених договором.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК).

Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всуппереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (яка діяла на час укладення кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність положення кредитного договору, яке встановлює обов`язок відповідача по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,30% та нарахування, у зв`язку з цим, комісії за обслуговування кредиту, за період з 03 лютого 2014 року по 03 лютого 2019 року, в сумі 63 148,80 грн.

З огляду на викладене щомісячні платежі за кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року повинні складатися з основного боргу та процентів.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи, за підрахунками позивача, заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 30 522,66 грн, й цей розмір не спростовано відповідачем, як і не наведено власного розрахунку заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, колегія суддів зазначає наступне.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

14 червня 2017 року АТ «ПУМБ» звернувся до позичальника ОСОБА_1 з вимогою про погашення заборгованості за кредитом у строк до 21 червня 2017 року у порядку, визначеному ст.. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 1050 ЦК України (а.с. 10).

Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та комісії у строк до 21 червня 2017 року, кредитор, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку з чим втратив право на нарахування відсотків за користування кредитними ресурсами та інших платежів, й з цього часу до позичальника мають застосовуватися наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання передбачені статтею 625 ЦК України.

Відповідно до довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року вбачається, що Банком нараховані відсотки до 10 серпня 2020 року (а.с. 14-16), тобто поза межами дії кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» можуть підлягають стягненню проценти в межах строку дії договору, тобто по 21 червня 2017 року включно, у розмірі 992,11 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

Цивільно правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов?язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов?язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов?язків як заходу цивільно правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов?язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов?язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Із наданих стороною позивача розрахунку заборгованості довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року (а.с. 12), в графі заборгованість за неустойкою не наведено розрахунків, з яких виходив позивач, визначаючи штрафні санкції в розмірі 22 880,01 грн, а лише зазначено наступне: «неустойка за порушення зобов?язань по кредиту в розмірі становить 22 880,01 грн та суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення викоанвчого напису».

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов?язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наданий розрахунок Банку не містить відомостей, що б дозволили перевірити вірність нарахування штрафних санкцій позивачем.

За наведеного у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем позовної давності не приймаються колегією суддів, оскільки, згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11.03.2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово продовжував карантин на території України, який діяв й на час звернення позивача до суду з даним позовом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 12 березня 2020 року.

Перебіг трирічної позовної давності щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року розпочинається з 22 червня 2017 року, з огляду на зміну Банком терміну виконання зобов?язань, та закінчується 22 червня 2020 року.

АТ «ПУМБ» звернувся до суду з даним позовом у жовтні 2020 року, тобто в межах позовної давності, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року було внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема, до ЦК України щодо продовження строків за ст. 257 ЦК України на час дії карантинних обмежень.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за Кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року в загальному розмірі 31 514 гривень 77 копійок, з яких: заборгованість за сумою кредиту 30 522 гривень 66 копійок; заборгованість за процентами 992 гривень 11 копійок.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2, ч.13 ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в загальному розмірі 693,66 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог (2 102,00 грн. х 33% = 693,66 грн.).

Враховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, з урахуванням сплати відповідачем ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн (згідно ухвали суду від 29 червня 2023 року), з позивача ПАТ «ПУМБ» підлягає стягненню на користь відповідача судовий збір у розмірі 2 112,51 грн, тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (3 153,00 грн х 67% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, колегія суддів стягує з ПАТ «ПУМБ», як із сторони, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат на користь ОСОБА_1 у розмірі 1 418,85 грн. (2 112,51 грн 693,66 грн), звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Бражник Денис Сергійович, - задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 червня 2021 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за Кредитним договором № GP- 5834197 від 03 лютого 2014 року, саном на 21 вересня 2020 року, в загальному розмірі 31 514 (тридцять одна тисяча п?ятсот чотирнадцять) гривень 77 (сімдесят сім) копійок, з яких: заборгованість за сумою кредиту 30 522 гривень 66 копійок; заборгованість за процентами 992 гривень 11 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 1 418 (одна тисяча чотириста вісімнадцять) гривень 85 (вісімдесят п`ять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: