Справа № 758/9181/23
У Х В А Л А

09 серпня 2023 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду м. Києва Якимець О. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 758/9181/23,

в с т а н о в и в:

07 серпня 2023 року до Подільського районного суду м. Києва подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_3 (відповідач-2), третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 (третя особа-1), ОСОБА_5 (третя особа-2), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Затварницька Інна Петрівна (третя особа-3) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25 березня 2017 року, укладеного між відповідачами.

Разом із позовом, ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на спірне майно, яке зареєстрована на праві власності відповідачу-2. В обґрунтування заяви покликається на те, що батьки позивача (треті особи-1 та -2) виплачувала відповідачу-1 грошові кошти в рахунок домовленості щодо передання у подальшому у власність спірної квартири. Однак, відповідач-1 ухилився від укладення договору купівлі-продажу спірної квартири із батьками позивача. Натомість, уклав оспорюваний договір із відповідачем-2, який на переконання позивача містить ознаки фіктивності та там самим обмежує права позивача та його батьків, як покупців такої квартири, у зв`язку із чим необхідно визнати його недійсним.

Заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи, у відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши доводи заяви про забезпечення доказів, оглянувши матеріали справи № 758/1405/21, суд прийшов до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа N 381/4019/18) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Згідно з правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року (справа N 753/22860/17) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Суд відмічає, що позивач просить накласти арешт на майно, що належить відповідачу-2, що на переконання позивача підтверджено рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 12.04.2017 № 34752530 та оспорюваним договором купівлі-продажу, копії яких додано до справи.

Попри те, такі докази не є належним доказами, які б підтверджували право власності на спірну квартиру, яке підлягає державній реєстрації у відповідності до ст. 182 ЦК України, про що вказано також у пункті 9 спірного договору.

Будь-яких доказів державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем-2 на день подання позову до суду, не подано.

Окрім цього, суд установив, що предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому відсутнє достатнє обґрунтоване припущення із сторони позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, суд прийшов до переконання про те, що такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 справа № 755/5333/20.

Таким чином на підставі встановлених даних, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 за недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 758/9181/23 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09 серпня 2023 року.

Суддя О. І. Якимець