Справа № 953/1854/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2023 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2022 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шматько Т.М. звернулася до Київського районного суду м. Харкова із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 на території м. Харкова, колишньої Української радянської соціалістичної республіки. Все дитинство ОСОБА_1 прожила у м. Харкові, відвідувала дитячий садок, закінчила школу та вступила на навчання до Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». У зв`язку з тим, що вказані обставини відбувались більше 30 років тому, усі документи втрачено. 26.11.1996 ОСОБА_1 отримала посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане ДАІ МВС УВС. В подальшому ОСОБА_1 набула громадянство Ізраїлю. 25.06.2009 ОСОБА_1 звернулась до Посольства Держави Ізраїль в Україні з проханням припинити належність останньої до громадянства Держави Ізраїль, про що їй було видано документ LAISSEZ PASSER від 25.06.2009 № НОМЕР_4. На даний час громадянство ОСОБА_1 . Держави Ізраїль припинено та вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на день подання цієї заяви ОСОБА_1 має намір отримати громадянство України, у зв`язку з чим звернулась до ГУ ДМС України в Харківській області для оформлення набуття громадянства України, однак їй було усно відмовлено та роз`яснено, що згідно з наданою їм інформацією встановити належність заявника до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року, оскільки відповідно до п. 24-35 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень для оформлення набуття громадянства України необхідно надати документ, що підтверджує факт постійного проживання. У даному випадку ОСОБА_1 звертається до суду із заявою про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, з метою подальшого встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2022 справу передано судді Лисиченко С.М.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2022 прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі за вказаною заявою.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 15.08.2023, не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Представником заявниці - адвокатом Розумовським О.С. подано до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності заявниці та її представника, заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області у судове засідання, призначене на 15.08.2023, не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши доводи, викладені заявницею в обґрунтування вимог, дослідивши заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, допитавши свідка в їх системному взаємозв`язку вважає, що вимог підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Харкові, про що складено актовий запис №9770 26.09.1969, що підтверджується даними свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 24.04.1985 Палацом новонароджених в м.Харкові.

12.11.1996 ОСОБА_1 у ДАІ МВС УВС отримала посвідчення водія НОМЕР_1 , у якому зазначено місце народження м.Харків, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з даними архівної довідки від 27.09.2022 №66-06-44/420 за підписом проректора НТУ «Харківський політехнічний інститут», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарахована студенткою 1 курсу денного навчання Харківського ордену Леніна політехнічного інституту ім.В.І.Леніна енергомашиннобудівного факультету з 01.09.1986, наказ №787-ІІІ від 18.08.1986. Наказом №1239-ІІІ від 25.12.1987 ОСОБА_1 , студентску 2 курсу денного відділення енергомашиннобудівного факультету вказаного інституту відрахувати з інституту з 09.12.1987 за власним бажанням.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 30.10.1992 та знята з реєстрації за вказаною адресою 21.04.2004 за рішенням суду, що підтверджується листом Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.04.2023 №826/0/50-23 та даними наданої суду «поквартирной карточки» (форма Б) за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до даних, які містяться в документі LAISSEZ PASSER *57975, відповідно до Параграфу 2 (b) Закону про паспорти - 1952 року, ОСОБА_1 , місце народження УССР, дата народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , громадянство Ізраїль, видано в Києві 25.06.2009, дійсний до 07.09.2009. Із зазначеного часу громадянство Ізраїла припинено.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_1 вона знає ще з 1980 року, вона знала її батьків, сестру, з якою товаришувала. В школі ОСОБА_1 навчалася в смт.Южний, а в інститут поступила в Харкові, вчилася 1,5 роки. Станом на 1991 рік ОСОБА_1 проживала в м.Харкові, в районі вулиці Пушкінської . Приблизно в 1995 році ОСОБА_1 вийшла заміж та уїхала до Ізраїлю. Періодично приїздила до м.Харкова, а потім повернулася. Щодо отримання громадянства Ізраїлю ОСОБА_1 свідку не відомо.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив, що з 1984 по 1994 роки він працював у відділі по борбі з економічними злочинами міського управління МВСУ. ОСОБА_1 , з 1990 року, неодноразово проходила понятою під час проведення слідчих (розшукових) дій. Вона була, приблизно раз чи два на місяць, громадською понятою. Свідок стверджує, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 проживала на території України в м.Харкові.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів, зокрема, постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Суд зазначає, що важливе значення має питання відносно набуття громадянства України відповідно до статей 3 (станом на 24.08.1991) та 8 ( до 24.08.1991) Закону України « Про громадянство України». Відмінність даних положень полягає у часовому проміжку, визначеному у положеннях статей: суття 3 вказує на проживання станом на 24.08.1999, в той час як стаття 8 вказує на проживання станом до 24.08.1991 та у суб`єктному складі статей: стаття 3 безпосередньо стосується заявника, в той час як стаття 8 встановлює широке коло осіб, котрі мають право набути громадянство України.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного її проживання на території України, як громадянки колишнього СРСР, станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, що необхідно їй для набуття громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та Закону України «Про громадянство України».

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 24.02.2021 у справі №522/20494/18.

Розгляд заяв про набуття громадянства України врегульовано Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.06.2011 (далі-Порядок).

Пунктом 27 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, зокрема, документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чі матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результати розгляду справи, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м.Харкова, на території України станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 10, 11, 81, 89, 209, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки м. Харкова Української РСР на території України станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http:// www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи:

заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: відсутній, місце проживання: АДРЕСА_4 ;

заінтересована особа:

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, КОД , адреса:61057,вул. Римарська,24.

Суддя С.М. Лисиченко