Ухвала

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 715/507/23

провадження № 61-11557ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційні скарги Державної казначейської служби України

в особі Головного управління Державної казначейської служби України

у Чернівецькій області та Головного управління Національної поліції

в Чернівецькій області на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

(далі - ГУНП в Чернівецькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України (далі - ДКСУ), про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 15 вересня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) внесені відомості

№ 0000445 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 КК України, за фактом умисного незаконного видобування піщано-гравійної суміші.

Відповідно до обвинувального акта від 29 грудня 2018 року органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався в тому,

що 15 вересня 2018 року, не маючи дозвільних документів на проведення руслорегулюючих робіт та корисних копалин на березі річки Сірет, що розташована в адміністративних межах села Петричанка Глибоцького району Чернівецької області, здійснив незаконне видобування

піщано-гравійної суміші.

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою

статті 240 КК України.

Глибоцький районний суд Чернівецької області своїм вироком від 03 липня 2020 року, який Чернівецький апеляційний суд своєю ухвалою

від 16 вересня 2020 року та Верховний Суд своєю постановою

від 24 лютого 2021 року залишив без змін, визнав ОСОБА_1 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою

статті 240 КК України та виправдав на підставі пункту 3 частини першої статті 373 КПК України, за недоведеністю в його діянні складу кримінального правопорушення (справа № 715/26/19).

Разом з тим, Глибоцький районний суд Чернівецької області своїм вироком від 01 лютого 2019 року затвердив угоду, укладену 29 грудня 2018 року

між прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури радником юстиції Ілікою Д. І. та обвинуваченим ОСОБА_1 про визнання винуватості. Визнав ОСОБА_1 винним у вчинені злочину, передбаченого

частиною другою статті 240 КК України, і призначив йому міру покарання у виді штрафу в розмірі 6 800 грн в дохід держави.

Чернівецький апеляційний суд своєю ухвалою від 11 квітня 2019 року вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 лютого

2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР

за № 0000445 від 16 листопада 2018 року, щодо обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 240 КК України, скасував. Призначив новий судовий розгляд вказаного кримінального провадження у Глибоцькому районному суді Чернівецької області в іншому складі суду.

Ухвалою встановлено, що ОСОБА_1 не був обізнаний належним чином з наслідками укладення ним угоди про визнання винуватості, так як спосіб розпорядження речовим доказом у даному кримінальному провадженні, власником якого він є, стороною обвинувачення був проведений таким чином, який поставив ОСОБА_1 у нерівне становище, та таким чином був позбавлений реалізувати своє право на захист у суді першої інстанції, у якому фактично конфіскація не була предметом обговорення у сторону погіршення його становища, і, як наслідок, було порушено право на захист у апеляційному порядку через обмеженість права апеляційного оскарження, яке було йому звужено від незалежних від нього причин.

Позивач зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, він має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Зазначені вище події призвели до погіршення його стану здоров`я, зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків. Він тривалий час залишався у стані невизначеності щодо своєї долі та протягом зазначеного строку не мав можливості вести звичайний спосіб життя, зазнав негативного впливу та був змушений пристосовуватися до несприятливих умов, у нього погіршились відносини з оточуючими, він повинен був виправдовуватися перед родичами, друзями, колегами, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію, а тривала нервова напруга призвела до появи негативних змін у стані здоров`я.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд стягнути

з ДКСУ шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на свою користь мінімальний розмір моральної шкоди за 21 місяць перебування під слідством та судом, що становить 409 500 грн.

Глибоцький районний суд Чернівецької області своїм рішенням

від 23 травня 2023 року (у складі судді Григорчак Ю. П.) позов

ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 137 803,87 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ДКСУ в особі Головного управління Державної казначейської служби України

у Чернівецькій області (далі - ГУ ДКСУ в Чернівецькій області)

та ГУНП в Чернівецькій області оскаржили його в апеляційному порядку.

Чернівецький апеляційний суд своєю постановою від 07 липня 2023 року

(у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Кулянда М. І.) апеляційні скарги ДКСУ в особі ГУ ДКСУ у Чернівецькій області

та ГУНП в Чернівецькій області залишив без задоволення. Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебував у статусі підозрюваного та обвинуваченого з 29 грудня 2018 року (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення)

по 16 вересня 2020 року (дата вступу в законну силу виправдувального вироку суду), тобто 20 місяців 18 днів. Визначаючи розмір моральної шкоди, суди виходили з того, що внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування було порушено нормальні життєві зв`язки, душевний стан і спосіб життя позивача, а також врахували характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Отже, виходячи з гарантованого мінімуму, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі, визначеному судом.

28 липня 2023 року ДКСУ в особі ГУ ДКСУ у Чернівецькій області звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 липня 2023 року,

в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

07 серпні 2023 року ГУНП в Чернівецькій області через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 липня

2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури. При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Тобто ціна позову становить 409 500 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, справа № 715/507/23 не підлягає касаційному перегляду в силу вимог закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги та додані до них матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційні скарги подано на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Чернівецького апеляційного суду від 07 липня

2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ДКСУ в особі ГУ ДКСУ у Чернівецькій області про зупинення виконання рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 07 липня 2023 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку, а також клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особами, які подали касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389,

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області

та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області

на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 07 липня

2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Чернівецької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук