Провадження №2/752/2916/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Котенко Ю.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Щербань Дмитро Миколайович в інтересах ОСОБА_1 за допомогою модуля Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що внаслідок обману 11.06.2021 позивач уклала з ОСОБА_4 договір позики та іпотеки.

Укладанню цих договорів передувало звернення до позиваки ОСОБА_5 , якій необхідні були грошові кошти на власні потреби.

Оскільки у них були дружні стосунки, то позивач 12.02.2020 уклала два кредитних договори в АТ «Ідея Банк» №206.00603.006359633 на суму 74999 грн. та в АТ «Банк Форвард» № НОМЕР_1 на суму 19296,24 грн. Отримані кошти вона передала ОСОБА_5 , яка зобов`язалась сплачувати кредит та проценти, проте своєї обіцянки не виконала.

Несплата коштів по кредиту мала наслідком вчинення нотаріусом виконавчого напису від 14.05.2021 №5139 про стягнення з позивачки на користь АТ «Банк Форвард» боргу за кредитним договором та відкриття виконавчого провадження НОМЕР_4.

Позивач була змушена продавати свої прикраси, щоб погасити кредитну заборгованість. При цьому ОСОБА_5 запропонувала їй укласти договір займу з ОСОБА_4 в сумі 10000 доларів США під заставу своєї квартири по АДРЕСА_1 , частину отриманих коштів в сумі 25000 грн. віддати на погашення кредиту в АТ «Банк Форвард», а решту віддати ОСОБА_6 для розширення бізнесу, яка буде сплачувати щомісячний платіж в сумі 5000 грн. та 3% за умовами кредиту.

ОСОБА_5 наполягала на передачі коштів ОСОБА_6 , запевняючи, що організує укладання договору застави на бізнес останньої.

Між позивачем та ОСОБА_6 був укладений договір позики на суму 10000 доларів США, за умовами якого остання зобов`язалась сплачувати 300 доларів та 5000 грн. процентів, а також повернути позику після спливу вказаного терміну.

ОСОБА_6 передала позивачу 25000 грн., за рахунок яких ОСОБА_1 сплатила кредит в АТ «Фрорвард Банк».

Декілька місяців ОСОБА_5 сплачувала відсотки по договору займу, укладеному позивачем з ОСОБА_4 . Через деякий час стало відомо про смерть ОСОБА_6 .

В лютому 2022 року ОСОБА_5 схилила позивачку знову закласти золоті прикраси в ломбард, запевняючи, що викупить їх. Також вона познайомила позивачку з адвокатом Болотських О., щоб вирішити питання її банкрутства.

В підсумку, договори позики та іпотеки від 11.06.2021 з ОСОБА_4 позивач уклала під впливом обману з боку ОСОБА_5 , яка повідомляла неправдиві обставини, переконувала віддати гроші іншій людині, усно гарантувала повернення грошей ОСОБА_4 та навіть здійснила декілька платежів для їх повернення. При цьому ОСОБА_5 не мала реального наміру повертати ці кошти.

Перебуваючи під дією повідомлених ОСОБА_5 неправдивих обставин, покладаючись на її обіцянки, позивач не помічала, що вона вводить її в оману щодо дійсних намірів повернути отримані кошти.

Коли позивач підписувала договір позики з ОСОБА_4 , то навіть не звернула уваги на його невигідні умови, а саме повернення усієї суми позики через місяць та про сплату 2% за кожен день прострочення, при тому що позивач маючи місячний дохід в розмірі 10000 грн. та не маючи інших доходів, очевидно не могла погасити таку заборгованість. Під час підписання договору позивач не мала можливості вичитати договір, а відповідачі її пришвидшували.

Договір позики від 11.06.2021 та договір іпотеки від 11.06.2021 є фіктивними, тобто такими, що укладені під впливом обману щодо дійсних обставин цього правочину, відповідачі будучи в змові ввели позивачку в оману щодо дійсних наслідків договорів позики та іпотеки.

ОСОБА_5 запевнила позивачку, що договір іпотеки укладається для проформи, а передати квартиру в іпотеку необхідно для юридичних процедур укладання договору позики, переконувала, що цей договір не несе для позивачки ніяких наслідків, оскільки ОСОБА_5 гарантувала повернення грошей.

Відповідачі повідомили позивачці завідомо неправдиві обставини щодо порядку повернення позики та процентів, запевнивши, що всі платежі за договором буде здійснювати ОСОБА_5

ОСОБА_5 задумала та реалізувала схему обману позивачки, до якої залучила ОСОБА_4 , в результаті чого виманила у позивачки 10000 доларів США, 74999 грн. та 19296 грн.

Просив:

визнати недійсним договір позики від 11.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

визнати недійсним договір іпотеки від 11.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений привтаним нотаріусом КМНО Дубенко К.Є. та зареєстрований в реєстрі №1687.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Котенко Ю.С. надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Дійсно 11.06.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були укладені договір позики на суму 10000 доларів США та, а в його забезпечення договір іпотеки.

11.09.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору позики від 11.06.2021, за умовами якої позивач визнала наявність у неї заборгованості в розмірі 10300 доларів США, яку зобов`язалась повернути в строк до 11.10.2021.

ОСОБА_4 дійсно отримував грошові кошти від ОСОБА_5 на картковий рахунок, як неустойку по договору займу з метою відтермінування повернення позики.

Проте в порушення укладеного договору позики позивач не повернула грошових коштів, що стало підставою для ОСОБА_4 звернутись до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

ОСОБА_1 вирішила кошти не повертати та обрала спосіб захисту у вигляді визнання недійсними договорів, укладених з ОСОБА_4 .

До ОСОБА_4 влітку 2021 року звернулась ОСОБА_5 з проханням позичити гроші її знайомій на ремонт квартири. По реєстрам ОСОБА_4 встановив, що дійсно ОСОБА_1 придбала квартиру, тому сумнівів у словах ОСОБА_5 у нього не було та він погодився позичити гроші під заставу нерухомого майна, оскільки ця сума для нього є значною.

Під вчинення оспорюваних правочинів на питання нотаріуса позивач повідомляла, що буде особисто повертати гроші за договором позики, оскільки має бізнес, уважно читала перед підписанням обидва договори.

Укладання позивачкою з банками кредитних договорів не мають жодного відношення до предмету спору у цій справі.

З наданих документів та позовної заяви вбачається явна неузгодженість щодо повідомленої суду справжньої мотивації позивача укласти оспорювані договори. Мотивація і спосіб використання грошей ОСОБА_1 , які вона отримала у позику від ОСОБА_4 , не мають значення для встановлення змісту правовідносин, що виникли між нею та ОСОБА_4 .

Обов`язок доказування факту введення позивачки в оману покладається саме на неї, проте жодних доказів її обману вона не надає.

Незгода позичальника з умовами кредитного договору на стадії його виконання не є підставою його недійсності.

Вимога про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 40000 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_5 своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

10.11.2022 судом постановлено ухвалу про забезпечення позову.

05.12.2022 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.07.2023 судом постановлено ухвалу про відмову у витребуванні доказів, про відмову у продовженні строків подання відповіді на відзив та доказів, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Щербань Д.М. підтримали заявлені вимоги, підтвердила доводи, наведені у позові.

Представник відповідача адвокат Котенко Ю.С. заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

11.06.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір позики, за умовами якого остання позичила (взяла в борг) грошові кошти в сумі 10000 доларів США, що за погодженням сторін дорівнює еквіваленту 280057 грн. та зобов`язується їх повернути в готівковій формі в строк до 12 год. ранку 11.07.2021, місце виконання - офіс приватного нотаріуса КМНО Дубенко К.Є. за адресою: 01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 21-А, або повернути борг шляхом внесення коштів на депозит нотаріуса.

11.06.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки для забезпечення виконання умов та зобов`язань за договором позики від 11.06.2021, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на праві власності, вартість предмету іпотеки становить 250000 грн., що в еквіваленті становить 9223 доларів США.

11.09.2021 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода до договору позики від 11.06.2021, за умовами якої борг ОСОБА_1 становить 10300 доларів США, яку позичальник зобов`язується повернути в строк до 11.10.2021, визначено пеню в розмірі 2% від суми позики за кожен день прострочення платежу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтю 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.229 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою, в силу якої, згідно з статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

За частиною першою статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Як передбачено ч.1 ст. 575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Позивач оспорює укладені з ОСОБА_4 договори позики та іпотеки, посилаючись на те, що вона уклала їх під впливом обману з боку ОСОБА_5 .

Суд відзначає, що тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення.

Також суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 29.04.2014 по справі № 26/071-12, який зазначив, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Суд відзначає, що позивач не надала суду доказів того, що ОСОБА_4 , який є стороною оспорюваних договорів позики та іпотеки, під час укладання цих договорів мав умисел на введення позивачки в оману щодо істотних обставин цих договорів.

Позивач у позові зазначає, що уклала договори з ОСОБА_4 під впливом обману з боку ОСОБА_5 , проте суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. При цьому суду не було надано жодних доказів того, що відповідачі мали між собою домовленість ввести позивачку в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Суд вважає, що перерахування ОСОБА_5 грошових коштів ОСОБА_4 після укладання оспорюваних договорів, що визнала представник відповідача, також не підтверджує наявності умислу в діях відповідача ОСОБА_4 , оскільки умисел у відповідача сам факт обману позивача повинен мати місце до укладання правочинів, а позивач під час їх укладання повинна була діяти під впливом обману.

Укладання позивачкою кредитних договорів з банківськими установами жодним чином не доводить факту обману позивачки з боку відповідачів.

Також суд враховує письмові застереження, зроблені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у договорі позики від 11.06.2021 та у договорі іпотеки від 11.06.2021, згідно з якими сторони повною мірою розуміють значення і умови цієї угоди, підтверджують, що укладають її добровільно, а зміст угоди відповідає їх дійсним намірам, зміст ст.ст. 2-3, 230 ЦК України сторонам нотаріусом роз`яснено.

Крім того, заявляючи вимоги про визнання недійсними договорів позики від 11.06.2021 та іпотеки від 11.06.2021, позивач не заявляє жодних вимог про визнання недійсною додаткової угоди від 11.10.2021, в якій вона та відповідач ОСОБА_4 домовились про те, що заборгованість позивачки за договором позики від 11.06.2021 становить 10300 доларів США, що за курсом на обумовленим сторонами договору становить 280057 грн., яку вона зобов`язана повернути в строк до 11.11.2021.

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не вбачає існування законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. За встановлених обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи, що у задоволенні вимог відмовлено в повному обсязі, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідачів не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 07.08.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Щербань Дмитро Миколайович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Котенко Юлія Юріївна, місцезнаходження: м. Київ, вул. Іллінська, буд. 12, оф. 312.

Відповідач: ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя Ж. І. Кордюкова