Ухвала

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 369/7936/22

провадження № 61-11334ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 )

про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів.

Позов мотивовано тим, що 05 серпня 2021 року між ним та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір на виготовлення та монтаж. За умовами договору відповідач зобов`язався виконувати наступні роботи: водоспад по склу, а він, у свою чергу, зобов`язався оплатити матеріали, роботу виконавця та прийняти виконані роботи. На виконання умов договору ним було передано відповідачу 4 675 доларів США, що станом

на 09 серпня 2021 року становило 127 160 грн, у якості попередньої оплати, та залишок становив 825 доларів США. Термін виконання встановлено - 60 робочих днів.

У кінці серпня 2021 року співробітник відповідача повідомив позивача

про те, що на заводі з виготовлення скла затримка та необхідно зачекати. Проте і через шість місяців після укладення договору, свої зобов`язання відповідач не виконав та на його звернення не реагував, тому, вказував,

що договір має бути розірваний у судовому порядку та стягнута сума попередньої оплати у розмірі 4 675 доларів США, що становить 170 918 грн.

Позивач вказував, що через невиконання відповідачем умов договору підлягає стягненню також пеня у розмірі 467 доларів США (17 091 грн),

що становить 10 % від сплаченої суми за період простроченого виконання зобов`язання. Крім того, через порушення свого права, він поніс витрати на правову допомогу у розмірі 33 000 грн, які мають бути відшкодовані відповідачем.

На підставі норм Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 627, 628, 638, 629, 865, 873, 526, 530, 849, 653, 598 ЦК України, ОСОБА_3 просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 на свою користь попередню оплату у розмірі 4 675,00 доларів США, що становить 170 918 грн, пеню

за прострочення виконання договору у розмірі 468,00 доларів США, що становить 17 091 грн та судові витрати на правову допомогу

в розмірі 33 000,00 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачені грошові кошти у розмірі 4 675,00 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

27 липня 2023 року ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову

у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено,

що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права,

яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 вересня 2022 року справу № 369/7936/22 суд визнав малозначною

та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження

з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише

за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна

дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимога про повернення коштів.

Ціна позову майнового характеру у загальному розмірі становить

188 009 грн (170 918 грн + 17 091 грн), яка станом на 01 січня 2023 року

не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись

з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тому, дана справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності

та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Заявник у касаційній скарзі вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки з аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що суттєва кількість справ з подібним предметом позову знаходиться на розгляді в судах різних інстанцій.

Крім того, ФОП ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , зазначає про те, що справа має виняткове значення для нього, оскільки виконання незаконних та необґрунтованих судових рішень може призвести до скрутного фінансового становища й надмірного фінансового тягаря для нього та його сім`ї.

Верховний Суд, взявши до уваги ціну позову, розмір оспорюваної суми, встановлені судами попередніх інстанцій обставини та надану оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи

не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.

Незгода заявника з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами та правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів,

на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли висновку про часткове задоволення позовних вимог, не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального

та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення

для позивача.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд перевірив та встановив відсутність винятків, зазначених у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

що дають право на оскарження судових рішень у малозначних справах.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно

тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів, розірвання договору та стягнення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська