Справа № 438/900/21
Провадження 4-с/438/5/2023
УХВАЛА

09 серпня 2023 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:

головуючого судді: Слиша А.Т.,

за участі секретаря судових засідань Стасишин Н.Т.,

заявника (боржника) ОСОБА_1 ,

представника стягувача Лепак А.Я.,

прокурора Мручка Н.Ю.,

державного виконавця Волянського А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Бориславі скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянського Андрія Львовича,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянського Андрія Львовича, просить скасувати постанову ВП №71908163 від 07 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.

В обгрунтування скарги, заявник посилається на те, що рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 березня 2023 року у справі № 438/900/21 задоволено позовні вимоги керівника Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про зобов`язання повернення земельної ділянки, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Бориславській міській раді Львівської області земельну ділянку площею 0,0060 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:030:0131.

На виконання судового рішення, видано виконавчий лист за №71908163 від 03 травня 2023 року.

30 травня 2023 року заступником начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянським А.Л. відкрито виконавче провадження №719908163, боржник у провадженні ОСОБА_1 , стягувач Бориславська міська рада Львівської області.

07 липня 2023 року заступником начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянським А.Л. винесено постанову по виконавчому провадженні №719908163 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржник вважає дії заступника начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянського А.Л. такими, що не відповідають діючому законодавству України, зокрема обмежився формальним підходом до виконання судового рішення. Боржник звертає увагу суду, що 15 червня 2023 року звернувся до посадової особи про неможливість передачі земельної ділянки площею 60 кв.м у зв`язку із порушенням її цілісності. Як зазначив боржник у межах спірної земельної ділянки розташована стіна магазину площею 2 кв.м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 . Фактична площа земельної ділянки, якою користувався боржник становить 58 кв.м, що підтверджується кадастровим планом, виготовленим інженером землевпорядником ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат №013100). Крім цього, як стверджував на земельній ділянці розташований інший обєкт незавершеного будівництва та інженерні комінікації, що належать боржнику. Для перевірки зазначених обставин, боржник просив посадову особу державної викоанвчої служби провести огляд та відеозапис земельної ділянки за кадастровим номером :11:030:0131; викликати гр. ОСОБА_2 , отримати в останньої інформацію з приводу зайняття земельної ділянки за кадастровим номером :11:030:0131; залучити спеціаліста з метою розмежувань земельних ділянок за кадастровим номером :11:030:0131 та кадастровим номером :11:030:0190; встановити наявність будівель на земельній ділянці за кадастровим номером :11:030:0131.

Копія постанови про закінчення виконавчого провадження отримана скаржником 20 липня 2023 року.

На думку заявника (боржника) дії державний виконавець не свідчать про фактичне виконання судового рішення, відповідно просить скасувати постанову ВП №71908163 від 07 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав подану скаргу та просить її задовольнити з підстав наведених в такій.

У судовому засіданні заступник начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянський А.Л. у задоволенні скарги просив відмовити. Помідовив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №71908163 відкрите на підставі виконавчого листа №438/900/21 виданого Бориславським міським судом Львівської області від 03 травня 2023 року про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Бориславській міській раді Львівської області земельну ділянку площею 0,0060 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:030:0131.

07 липня 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та до відома.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Призначення спеціаліста, щодо встановлення стану земельної ділянки, яка є предметом судового рішення в даній категорії справ не передбачається Законом України «Про виконавче провадження» та дії державного виконавця щодо залучення спеціаліста в даній категорії справ виходять за межі судового рішення та вимог чинного законодавства.

07 липня 2023 року проведено виконавчі дії щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути Бориславській міській раді Львівської області земельну ділянку площею 0,0060 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:030:0131 Бориславській міській раді Львівської області у стані, придатному для використання за цільовим призначенням за актом приймання-передачі земельної ділянки, про що складено відповідний акт у присутності сторін виконавчого провадження, за відсутності боржника ОСОБА_1 . Цього ж дня, а саме 07 липня 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Прокурор Мручок Н.Ю. та представник стягувача Бориславської міської ради Львіської області Лепак А.Я. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя. Статтею 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму ВССУ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 березня 2023 року у справі № 438/900/21 задоволено позовні вимоги керівника Дрогобицької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про зобов`язання повернення земельної ділянки, зобов`язано ОСОБА_1 повернути Бориславській міській раді Львівської області земельну ділянку площею 0,0060 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:030:0131.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 ч.1 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Так, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції, далі Закону), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Нормами п.1 ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 5 вказаного нормативно-правового акту врегульовано, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень. Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). Заходів примусового виконання рішень визначені у ст. 10 Закону.

Як передбачено ч.1, 2 ст. 11 Закону строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Вони встановлюються законом, а якщо не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом тощо.

Суд звертає увагу, що обов`язок державного виконавця полягає у виконанні в повному обсязі рішення суду згідно із виконавчим документом, який містить формулювання, зазначене у резолютивній частині рішення, а саме зобов`язано ОСОБА_1 повернути Бориславській міській раді Львівської області земельну ділянку площею 0,0060 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:030:0131.

30 травня 2023 року заступником начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянським А.Л. відкрито виконавче провадження №719908163, боржник у провадженні ОСОБА_1 , стягувач Бориславська міська рада Львівської області. Провадження відкрито на підставі виконавчого листа №438/900/21 виданого 03 травня 2023 року Бориславським міським судом.(а.с.7)

07 липня 2023 року заступником начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянським А.Л. винесено постанову по виконавчому провадженні №719908163 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої ст.39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с.10)

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В подальшому, 07 липня 2023 року постановою заступника начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянським А.Л. було винесено постанову по виконавчому провадженні №719908163 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

За умовами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та ін.

У випадках, передбачених пунктом 9 першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Проаналізувавши документи та доводи наведені скаржником, на думку суду, державний виконавець у даному конкретному випадку щодо винесення постанови 07 липня 2023 року про закінчення виконавчого провадження діяв у відповідності до положень вказаного вище законодавства та норми закону було дотримано державним виконавцем при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження.

Крім того, викладені скаржником обґрунтування бездіяльності виконавця не знайшли свого підтвердження в суді, та спростовані матеріалами справи.

Судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером :11:030:0131, яка перебувала у користуванні заявника має спільну межу із земельною ділянкою за кадастровим номером :11:030:0190.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.16) власником земельною ділянкою за кадастровим номером :11:030:0190 є ОСОБА_2 . На зазначеній земельній ділянці наявний обєкт нерухомого майна нежитлова будівля (магазин), загальною площею (кв.м.) 73,7, адреса АДРЕСА_2 .

Згідно з частинами першою, другою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану (стаття 198 ЗК України).

Процедура погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами передбачена Земельним Кодексом України. У частині першій статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

До компетенції державної виконавчої служби не належить встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Будь-яких інших доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця при прийнятті рішення про закриття виконавчого провадження та незаконності оскаржуваної постанови або іншої бездіяльності заявником не надано.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа. Так, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У відповідності до п. 18 Постанови від 07 лютого 2014 року №6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби. Приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», що кореспондується із положенням п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладені обставини та вказані правові норми, розглянувши матеріали скарги, суд вважає, що заявником не доведено наявність порушень зі сторони державного виконавця, які б безумовно тягли скасування прийнятої ним постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки оскаржувана постанова винесена виконавцем в межах повноважень, узгоджувалась з конкретними обставинами та вимогами закону, за яких така прийнята, відповідає меті і цілям виконавчого провадження.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 39, 40, Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника відділу Бориславського відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волянського Андрія Львовича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш