Справа № 559/2400/23
Провадження № 2/559/565/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Панчука М.В.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 09.04.2013 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2013. Постановою ДВС Золочівського районного управління юстиції від 20.05.2013 було звернено стягнення на всі доходи боржника ОСОБА_1 . Вважає, що визначений за вищевказаним рішенням суду розмір аліментів підлягає зменшенню. 22 червня 2023 року Олександрівським міськрайонним судом Кіровоградської області був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 02.02.2030. Постановою державного виконавця від 23.06.2023 було відкрито виконавче провадження по вказаному судовому наказу. Тобто, зараз на утриманні позивача перебуває двоє дітей. Тому, просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідачки на утримання їхнього сина ОСОБА_8 з 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 19.07.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07 серпня 2023 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вмиоги ОСОБА_1 не визнає повністю. Вважає, що позивачем не викладено обставин, якими він обгрунтовує свої позовні вимоги та не наведено жодної поважної причини чи доказу для зменшення аліментів. Вказує, що дитини, на яку з позивача вираховуються аліменти, проживає з відповідачкою та перебуває під повним її вихованням. Позивач є особою працездатного віку, здоровий та може надавати їхньому сину належний рівень життя. Позивач у позовній заяві зазначає, що на його утоиманні перебуває двоє дітей, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про суми здійснених відрахувань аліментів на дітей, доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів на них. Єдиним аргументом позивача який став приводом для подання данного позову є обставина зміни сімейного стану на народження дітей у іншому шлюбі. Проте це не нова обставина, оскільки дитина ОСОБА_9 у нього народидася ще у 2012 році, тобто до ухвалення рішення від 09.04.2013 та такий факт не є безумовною обставиною для зміни розміру аліментів. Також будь-яких доказів щодо погіршення матеріального становища платника аліментів та зміни його сімейного стану позивачем до суду не надано. Тому, просить відмовити у позові повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити без його участі, вказуючи, що є військовослужбовцем та не має можливості бути у судовому засіданні. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися. ОСОБА_2 та її представник - адвокат Рідченко М.В. подали до суду заяви про розгляд справи у відсутності сторонни відповідача. Зазначили, що позовні вимоги не визнають, просять у позові відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. -

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 09 квітня 2013 року за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). На виконання вказано рішення Дубенським міськрайонним судом 09 квітня 2013 року було видано виконавчий лист (а.с.7). 26 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Золочівського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №559/389/13-ц, в подальшому, 20 травня 2013 року постановою державного виконавця звернено стягнення на доходи боржника (а.с.9010).

Також, як вбачається з матеріалів справи, у відповідача ОСОБА_1 є донька - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 відповідач вказаний її батьком (а.с. 11).

22 червня 2023 року Олександрівським міськрайонним судом Кіровоградської області виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до 02.02.2030 року. Постановою державного виконавця від 23.06.2023 року було відкрито виконавче провадження по вказаному судовому наказу (а.с. 12, 13).

Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В той же час згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 посилався на те, що у нього окрім сина ОСОБА_8 , є ще донька ОСОБА_7 , на утримання якої, згідно судового наказу, з нього також стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану, у тому числі, у зв`язку із перебуванням на його утриманні дитини від іншого шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19. Тому, зміна сімейного стану позивача, а саме наявність дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та не свідчить про погіршення матеріального стану.

На думку суду, розмір аліментів відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду від 09 квітня 2013 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_11 сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме його інтересам.

Крім того, у своїй заяві від 21.07.2023 ОСОБА_1 вказує, що не може приймати участі у розгляді даної справи, оскільки він є військовослужбовцем. Відтак, на даний час позивач є офіційно працевлаштованим, що вказує на отримання стабільного доходу та наявність змоги забезпечити себе та своїх дітей. Разом з тим, довідки про доходи ОСОБА_1 суду не надав, що вказувало б на матеріальний стан останнього, чого на даний час суд не має можливості встановити, а відтак щодо вказаного факту належні докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги те, що позивач достатніх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, та слугувати самостійними підставами для зменшення їх розміру не може, крім того, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним, тому суд вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів немає, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 81, 258, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-185, 192 СК України, ЗУ «Про охорону дитинства», суд

вирішив:

в позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.В. Панчук