Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 756/3884/17

провадження № 61-4250св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - приватне підприємство «Валтар»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

треті особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Радикал Банк», приватний нотаріус Деребера Тетяна Олександрівна, приватний нотаріус Апатенко Марина Анатоліївна, Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного підприємства «Валтар» на постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року у складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року приватне підприємство «Валтар» (далі - ПП «Валтар») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Радикал Банк» (далі - ПАТ «Радикал Банк»), приватний нотаріус Деребера Т. О., приватний нотаріус Апатенко М. А., Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Оболонський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві), про визнання договору припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що в забезпечення його зобов`язань перед ПАТ «Радикал Банк» за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 між ним та ПАТ «Радикал Банк» 25 грудня 2012 року було укладено іпотечний договір. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), в літ. А будівельно-конструкторського бюро, з усіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Також поручителем за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 є ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року стягнуто солідарно з ПП «Валтар» та ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 507 128,54 грн. На підставі вказаного рішення судом 12 січня 2015 року було видано виконавчий лист № 2-4394 та 19 січня 2015 року Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

Зазначало, що протягом 2014-2016 років поручитель ОСОБА_2 добровільно сплатив на користь банку кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980, а отже основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, є припиненим.

Разом з тим, 01 березня 2017 року від ОСОБА_1 надійшла вимога від 10 лютого 2017 року про усунення порушень та виконання зобов`язань за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 березня 2017 року № 81661943 стало відомо, що на підставі рішення приватного нотаріуса Апатенко М. А. про державну реєстрацію іпотеки від 15 листопада 2016 року № 32366744 ОСОБА_1 є іпотекодержателем за іпотечним договором від 25 грудня 2012 року.

Посилаючись на те, що відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, позивач просив суд визнати припиненим іпотечний договір, серія та номер 2206, виданий 25 травня 2012 року приватним нотаріусом Дереберою Т. О., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про реєстрацію іпотеки № 17336752, відносно нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619) (в літ. А) будівельно-конструкторського бюро, з усіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 196,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна № 33508884.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року у складі судді Луценко О. М. позов ПП «Валтар» задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір, серія та номер 2206, виданий 25 грудня 2012 року приватним нотаріусом Дереберою Т. О., внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запис про реєстрацію іпотеки № 17336752, відносно нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619) (в літ. А) будівельно-конструкторського бюро, з усіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 196,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер майна № 33508884.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 погашена повністю, а тому іпотечний договір з підстав, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку», підлягає припиненню.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ПП «Валтар» залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції ОСОБА_1 вибув зі спірних правовідносин, новим іпотекодержателем нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619) (в літ. А), загальною площею 196,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 , а отже суд першої інстанції фактично прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, що відповідно до пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2022 року ПП «Валтар» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року й залишити в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року.

Підставами касаційного оскарження указаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував, що суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 705/3876/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, від 28 січня 2021 року № 820/1400/17, від 31 березня 2021 року № 640/2371/20 тощо (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2021 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу 756/3884/17 із Оболонського районного суду м. Києва.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не є та ніколи не був іпотекодержателем спірного нерухомого майна за іпотечним договором від 25 грудня 2012 року; право власності на майно, яке є предметом іпотеки, перейшло до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2017 року з ТОВ «Паллант-Груп», а тому він не є особою, яка має відповідати за позовними вимогами про визнання припиненим іпотечного договору, а отже не є належним відповідачем у цій справі. Іпотекодержателем спірного нерухомого майна за іпотечним договором від 25 грудня 2012 року на час погашення кредитної заборгованості у грудні 2016 року та на час звернення до суду з позовом був ОСОБА_1 , який, на думку заявника, є належним відповідачем у цій справі.

Суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановив, що заборгованість за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 погашена повністю та ухвалив законне та обґрунтоване рішення про припинення іпотечного договору, яке безпідставно скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , у якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права. Просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 грудня 2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та ПП «Валтар» укладено кредитний договір № 1689/2-980 на відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (а. с. 12-14).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980, між ПАТ «Радикал Банк» та ПП «Валтар» 25 грудня 2012 року було укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619), загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, поручителем за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 є ОСОБА_2 .

У зв`язку з невиконання умов кредитного договору, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року у справі № 754/10293/14-ц стягнуто солідарно з ПП «Валтар» і ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 507 128,54 грн. На підставі вказаного рішення судом 12 січня 2015 року було видано виконавчий лист № 2-4394 та 19 січня 2015 року Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 (а. с.19).

Протягом 2014-2016 років поручитель ОСОБА_2 сплатив на користь банку кошти в рахунок повного погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим 28 грудня 2016 року до Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві ПП «Валтар» було подано заяву про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду про стягнення заборгованості.

Але постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 було винесено Оболонським РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві лише 25 вересня 2017 року на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року у справі № 754/10293/14-ц, якою зобов`язано Оболонський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4394 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 і ПП «Валтар» на користь ПАТ «Радикал Банк» суми боргу у розмірі 1 507 128,54 грн у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду (а. с. 70).

01 березня 2017 року ПП «Валтар» отримав від ОСОБА_1 вимогу від 10 лютого 2017 року про усунення порушень та виконання зобов`язань за договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 березня 2017 року № 81661943, встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2016 року № 32367774 ОСОБА_1 є іпотекодержателем за іпотечним договором від 25 грудня 2012 року (а. с. 24-25).

07 березня 2017 року ПП «Валтар» направив до ОСОБА_1 лист з повідомленням про повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980 у грудні 2016 року та з пропозицією проведення процедури державної реєстрації припинення іпотеки у встановленому законом порядку (а. с. 26). Відповідь на вказаний лист ОСОБА_1 не надав.

22 травня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Паллант-груп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980, а 23 травня 2017 року - договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 25 грудня 2012 року, на підставі якого 07 серпня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нотарою О. І. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літ. А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Паллант-Груп».

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 31 серпня 2017 року між ТОВ «Паллант-Груп» та ОСОБА_3 , останній набув право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літ. А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

01 вересня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. здійснено державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові приміщення за ОСОБА_3

26 грудня 2017 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ТОВ «Паллант-Груп», статус суб`єкта - припинено.

Із рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року у справі № 756/14230/17 убачається, що у жовтні 2017 року ПП «Валтар» звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Нотари О. І., ТОВ «Паллант-Груп», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І., ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Оболонський РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса, визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року за результатами перегляду справи № 756/14230/17 скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не вирішили питання щодо можливості залучення правонаступників ТОВ «Паллант-Груп», клопотання ОСОБА_3 про закриття на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі не вирішили, передчасно розглянувши справу по суті за відсутності сторони (її не залученого до участі у справі правонаступника).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ПП «Валтар» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України в редакції на час укладення договору іпотеки між сторонами).

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає, що іпотека серед іншого припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши, що ПП «Валтар» виконав зобов`язання за кредитним договором від 25 грудня 2012 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25 вересня 2017 року, дійшов обґрунтованого висновку про те, що з моменту виконання у повному обсязі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, іпотека за договором від 25 грудня 2012 року припинилась у зв`язку із припиненням основного зобов`язання виконанням, проведеним належним чином.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у цій справі, оскільки вибув зі спірних правовідносин та новим іпотекодержателем нежилих приміщень з № 1 по № 14 (групи приміщень № 619) (в літ. А), загальною площею 196,80 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 .

Водночас, судами встановлено, що 22 травня 2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Паллант-груп» було укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2012 року № 1689/2-980, а 23 травня 2017 року - договір про відступлення права вимоги за оспорюваним іпотечним договором від 25 грудня 2012 року, на підставі якого 07 серпня 2017 року право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 14 (групи приміщень 619), в літ. А, загальною площею 196,80 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Паллант-Груп».

В подальшому право власності на вказані нежилі приміщення перейшло до ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2017 року, укладеного 31 серпня 2017 року з ТОВ «Паллант-Груп».

Отже, ОСОБА_3 набув право власності на вказане нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, а не в результаті відступлення прав вимоги за іпотечним договоромвід 25 грудня 2012 року, а тому не може бути належним відповідачем у справі за позовними вимогами про визнання іпотечного договору припиненим.

Вирішуючи спір, апеляційний суд не звернув увагу на вказані обставини, дійшов помилкового висновку, що суд першої інстанції фактично прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , як нового іпотекодержателя за договором іпотеки від 25 грудня 2012 року, який не був залучений до участі у справі.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з цим із ОСОБА_1 на користь ПП «Валтар» підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 200 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Валтар» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2022 року скасувати, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Валтар» судові витрати, що складаються із судового збору за подання касаційної скарги, у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович