Справа № 464/1164/22 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/827/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
Провадження №22-ц/811/828/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року та на додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

в березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р., про визнання неправомірним акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14.06.2021 в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 справа №14-2701/21, скасування запису про реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021, номер запису права власності 42585371.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у травні 2018 року звернулася з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення завдатку в розмірі 1 021 300,00 грн. та 115 % забезпечувального платежу в розмірі 1 174 495,00 грн. у справі № 461/3197/18. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року забезпечено позовні вимоги шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 . Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року та постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 2 190 770 грн. На виконання вищезазначеного рішення суду Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові відкрито виконавче провадження № 64059779. Стверджує, що з метою ухилення від виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року ОСОБА_3 та її брат ОСОБА_5 уклали фіктивний договір позики на суму 50 000 доларів США. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року в справі № 14-2701/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 50 000 доларів США. Зазначає, що 15 квітня 2021 року за заявою ОСОБА_5 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. відкрито виконавче провадження № 65175990 про примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року в справі № 14-2701/21. В межах виконавчого провадження № червня 2021 року приватним виконавцем складено акт про передачу в рахунок погашення боргу майна, а саме, 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , а 18 червня 2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р. внесено запис про переведення права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 від ОСОБА_3 до ОСОБА_5 . Вважає, що передача права власності ОСОБА_5 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 є незаконною, оскільки була проведена у спосіб, що не передбачений Законом України «Про виконавче провадження», та за наявності ухвал суду про заборону відчуження цього майна.

З наведених підстав просить:

-визнати неправомірним акт приватного виконавця Білецького І.М. від 14.06.2021 року у виконавчому провадженні № 65175990 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу боржника ОСОБА_3 , а саме: 1/4 частики квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_5 в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у справі № 14-2701/21;

-скасувати запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021 року, номер запису права власності 42585371, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яким за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано акт приватного виконавця Білецького І.М. від 14.06.2021 року у ВП № 65175990 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу боржника ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 , виданий Франківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, 13 травня 2008 року, а саме: 1/4 квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_5 АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 справа № 14-2701/21.

Скасовано запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021 року, номер запису права власності 42585371, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яким за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору 661,60 грн.

03 березня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

В обгрунтування заяви покликається на те, що за результатами розгляду справи підлягають розподілу судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу. Стверджує, що ОСОБА_1 понесла витрати в розмірі 52 500 грн. на професійну правничу допомогу, що підтверджується копіями актів приймання-передачі робіт (наданих послуг) за додатковою угодою № 2 від 15.03.2022 року до договору про надання юридичних послуг від 01.01.2021 року та договору про викладення договору про надання юридичних послуг від 01.01.2021 року нова редакція: договір про надання професійної правничої допомоги від 08.02.2022 року, 10.03.2022 року, 24.05.2022 року, 29.06.2022 року, 22.08.2022 року, 29.09.2022 року, 29.11.2022 року, 22.12.2022 року, 25.01.2022 року. Крім того, в додатковій угоді № 2 від 15.03.2022 року сторонами погоджено «гонорар успіху» 50 000 грн. З наведених підстав просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 102 500 грн.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 667 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 667 грн.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 667 грн.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2023 року оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення та додаткове рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 з метою примусового виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року, яким солідарно стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 боргу в сумі 2 190 770,00 грн., не є перешкодою для виконання іншого рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 . Зазначає, що, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року в справі №14-2701/21, у приватного виконавця Білецького І.М. виник обов`язок вживати усіх дій, спрямованих на виконання рішення третейського суду, в тому числі і звернення стягнення на майно боржника. Вважає, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено заборон звертати стягнення на майно боржника, яке є під арештом. Вказує, що юридична сила виконавчих листів є рівною, такі підлягають виконанню в однаковому порядку, оскільки законом не встановлено жодних вимог щодо першочерговості примусового виконання виконавчого листа, виданого Сихівським районним судом м. Львова на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року. Звертає увагу, шо на момент складення приватним виконавцем Білецьким І.М. оскаржуваного акта, вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №64059779 з виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року було зупинено на підставі ухвали Верховного суду від 31 березня 2021 року. Наголошує, що права та інтереси позивачки рішенням постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року не порушуються, а відтак, не порушує її права й правочин, вчинений в процесі примусового виконання цього рішення, оформлений актом про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14 червня 2021 року. На думку апелянта, безпідставним є висновок суду про те, що передача майна ОСОБА_3 ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження № 65175990 є таким, що спрямоване на уникнення грошового зобов`язання перед позивачкою, оскільки такий грунтується виключно на припущеннях. Крім того, наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості не може бути перешкодою для укладення ОСОБА_3 інших договорів та примусового виконання рішень судів за результатами розгляду інших спорів. Стверджує, що оскільки рішення суду підлягає скасуванню, додаткове рішення, як його невід`ємна частина, також підлягає скасуванню, оскільки будуть відсутні підстави для задоволення заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи, а також не відповідає часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, та обсягу наданих ним послуг. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та скасувати додаткове рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що передача 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 стягувачу ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу є незаконною, оскільки арешт, накладений на вищезазначену квартиру, обмежує право ОСОБА_3 щодо розпорядження квартирою, її відчуження будь- яким способом, крім того, наявність у Реєстрі запису про заборону відчуження є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу у справі №461/3197/18.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 10 січня 2019 року забезпечено позов у справі №461/3197/18 шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 33076367, яка належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в межах ціни позову, а саме 125 124,87 грн.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01 лютого 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 33076367, яка належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в межах ціни позову, а саме 125 124,87 грн.

На підставі постанови старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01 лютого 2019 року в цей ж самий день, тобто, 01 лютого 2019 року, внесено відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію обтяження, а саме, арешту нерухомого майна (номер запису про обтяження 30104694), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 253483331 від 20 квітня 2021 року.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 забезпечувальний платіж, що становить 1 169 470 грн. та 1 021 300 грн. завдатку, а всього 2 190 770 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 540,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 540,80 грн.

В решті задоволення позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційні скарги представника ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 28 815 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На виконання вищезазначеного рішення суду Сихівським районним судом м. Львова 28 грудня 2020 року видано виконавчий лист № 461/3197/18 про стягнення солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 забезпечувальний платіж, що становить 1 169 470 грн. та 1 021 300 грн. завдатку, а всього 2 190 770 грн.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 08 січня 2021 року в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 461/3197/18, виданого 28 грудня 2020 року Сихівським районним судом міста Львова, накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням судового виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі 2 410 116 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу.

Ухвалою Верховного Суду від 31 березня 2021 року клопотання ОСОБА_3 про зупинення виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року задоволено.

Зупинено виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22 квітня 2021 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 461/3197/18, виданого 28 грудня 2020 року Сихівським районним судом міста Львова, до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення у справі окремої ухвали відмовлено.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про поновлення вчинення виконавчих дій від 10 грудня 2021 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №461/3197/18, виданого 28 грудня 2020 року Сихівським районним судом м. Львова.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» у складі третейського судді Брунця В.Г. від 23 лютого 2021 року у справі № 14-2701/21 повністю задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договором позики в сумі 50 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21 січня 2021 року складає 1 410 175,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 третейський збір в сумі 2 500,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року заяву ОСОБА_7 , представника ОСОБА_5 , про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року задоволено.

Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року по справі № 14-2701/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти за договором позики в сумі 50 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 21.01.2021 року складає 1 410 175,00 грн., а також третейський збір в сумі 2500,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 908 грн. судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про арешт майна боржника від 20 квітня 2021 року в межах виконавчого провадження №65175990 з виконання виконавчого листа № 14-2701/21, виданого 12 квітня 2021 року Львівським апеляційним судом, накладено арешт на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_3

14 червня 2021 року на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, за яким ОСОБА_5 передається у власність 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33076367 на загальну суму 25 000 доларів США, що належить боржнику ОСОБА_3 , в рахунок погашення суми боргу в розмірі 25 000 доларів США згідно з виконавчим листом №14-2701/21, виданого 12 квітня 2021 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 14 червня 2021 року в межах виконавчого провадження № 65175990 з виконання виконавчого листа №14-2701/21, виданого 12 квітня 2021 року Львівським апеляційним судом, передано стягувачу ОСОБА_5 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №14-2701/21, виданим 12 квітня 2021 року, Львівським апеляційним судом, 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33076367, що належить боржнику ОСОБА_3 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 залишено без задоволення.

У скасуванні рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 відмовлено.

Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 299470748 від 14 лютого 2022 року на момент складення оскаржуваного акту приватного виконавця про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт, який є чинним.

Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

У разі якщо при відкритті виконавчого провадження виконавцем накладено арешт на майно боржника, боржник за погодженням із стягувачем має право передати йому таке майно або реалізувати його та передати кошти від його реалізації стягувачу в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця. Після передачі майна стягувачу або внесення покупцем коштів на рахунок органу державної виконавчої служби або приватного виконавця арешт з проданого майна боржника знімається за постановою виконавця (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М., складаючи акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 14 червня 2021 року, за яким ОСОБА_5 передається у власність 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33076367 на загальну суму 25 000 доларів США, що належить боржнику ОСОБА_3 , в рахунок погашення суми боргу в розмірі 25 000 доларів США, та передаючи вищезазначене майно ОСОБА_5 на підставі ч. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» не врахував, що на спірне майно також накладено арешт на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» в межах забезпечення позову у справі №461/3197/18 та в межах виконавчого провадження № 64059779 з виконання виконавчого листа №461/3197/18, виданого 28 грудня 2020 року Сихівським районним судом міста Львова.

Стягувачем за виконавчим листом № 461/3197/18, виданим 28 грудня 2020 року Сихівським районним судом міста Львова, є ОСОБА_1 , яка не надавала дозвіл на передачу майна боржника ОСОБА_5 , стягувачу в іншому виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №14-2701/21, виданого 12 квітня 2021 року Львівським апеляційним судом.

Оскільки арешт на квартиру АДРЕСА_1 в межах забезпечення позову у справі №461/3197/18 та в межах виконавчого провадження № 64059779 накладено для забезпечення реального виконання рішення суду, стягувачем за яким є ОСОБА_1 , передача спірного майна стягувачу ОСОБА_5 порушує право позивачки на виконання рішення суду, ухваленого на її користь, за рахунок майна, а саме, квартири, на яку накладено арешт при вирішенні заяви про забезпечення позову з метою недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову ОСОБА_1 .

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» передбачена процедура реалізації арештованого майна, яка відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 30 мінімальних розмірів заробітної плати.

У разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, електронний аукціон щодо реалізації належної боржнику 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 не проводився, майно боржника передано ОСОБА_5 , незважаючи на обтяження його арештом, чинним на момент такої передачі, що унеможливило виручення коштів з його реалізації для виконання рішення суду, чим порушено права позивачки, в інтересах якої було накладено арешт на спірну квартиру саме з метою недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду за позовом ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вищезазначені обставини свідчать про відсутність правових підстав для передачі в межах виконавчого провадження з виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23 лютого 2021 року у третейській справі №14-2701/21 ОСОБА_5 , який є стягувачем за рішенням третейського суду, в рахунок погашення боргу, 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33076367.

Оскільки акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 14.06.2021 року в межах виконавчого провадження № 65175990 про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу боржника ОСОБА_3 , а саме: 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , стягувачу ОСОБА_5 в порядку виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Корпорації «ІНВЕРІТА» від 23.02.2021 справа № 14-2701/21, складено за наявності арешту на квартиру АДРЕСА_1 , такий є неправомірним, а відтак, підлягає скасуванню.

Акт приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 14.06.2021 року про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу боржника став підставою для державної реєстрації права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 33076367, за ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також прийнятим на його виконання Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Обов`язки державного реєстратора при здійсненні реєстраційних дій визначені у статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою реєстратор зобов`язаний, зокрема: встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевірити відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; перевірити наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (стаття 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Встановивши, що 01 лютого 2019 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення позову, а 08 червня 2021 року накладено арешт в порядку виконання рішення суду на усе майно боржника ОСОБА_3 , у тому числі на належну їй 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , і відповідні відомості цього ж дня внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державна реєстрація за ОСОБА_5 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, відбулася неправомірно, що є підставою для скасування запису про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 15.06.2021 року, номер запису права власності 42585371.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості не може бути перешкодою для укладення ОСОБА_3 інших договорів, в тому числі і таких, що спрямовані на виконання рішення третейського суду, є безпідставними, оскільки з моменту постановлення ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 33076367, яка належить ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності в межах ціни позову, а саме 125 124,87 грн., тобто, з 10 січня 2019 року, право ОСОБА_3 на власний розсуд розпоряджатися належною їй часткою квартири обмежено на час дії арешту.

Покликання апелянта на те, що на момент складення приватним виконавцем Білецьким І.М. оскаржуваного акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження з виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2020 року було зупинено на підставі ухвали Верховного Суду від 31 березня 2023 року, не заслуговують на увагу, оскільки зупинення виконавчих дій не скасовує накладення арешту на квартиру, а відтак, не відновлює обмежене право власника на розпорядження майном на власний розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Стягуючи з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. на користь ОСОБА_1 по 6667 грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає принципам пропорційності, розумності і співмірності, є необхідним та неминучим для позивачки, яка отримувала професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

01 січня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Снігур Г.М. укладено договір про надання юридичних (адвокатських) послуг.

08 лютого 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Снігур Г.М. укладено договір про викладення договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року в новій редакції: договір про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до п. 3.1 договору про викладення договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року в новій редакції: договір про надання професійної правничої допомоги від 08 лютого 2022 року вартість правової допомоги адвоката та порядок її оплати визначається додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Вартість гонорару адвоката та порядок його оплати визначається додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 3.2 договору про викладення договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року в новій редакції: договір про надання професійної правничої допомоги від 08 лютого 2022 року).

15 березня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Снігур Г.М. укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року та до договору про викладення договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року в новій редакції: договір про надання професійної правничої допомоги від 08 лютого 2022 року.

В пункті 2 додаткової угоди № 2 від 15 березня 2022 року визначено перелік послуг, наданих адвокатом та їх вартість, а саме: надання юридичної консультації у даній справі та узгодження правової позиції 2000 грн. за 1 годину роботи адвоката; ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики та законодавства України, підготовка та подання позовної заяви 2000 грн. за 1 годину роботи адвоката; ознайомлення з відзивом, вивчення судової практики та законодавства для написання відповіді на відзив 2000 грн. за 1 годину роботи адвоката; написання адвокатського запиту, письмових пояснень та інших процесуальних документів 1000 грн. за документ, участь в судовому засіданні суду першої інстанції 2 500 грн. за засідання.

Крім того, пунктом 2 додаткової угоди № 2 від 15 березня 2022 року передбачений гонорар адвоката в розмірі 50 000 грн.

Згідно з долученим до матеріалів справи детальним описом робіт (наданих послуг) витрати позивачки на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Снігур Г.М. становлять 52 500,00 грн., з огляду на те, що адвокатом витрачено 2 години на надання юридичної консультації у даній справі та узгодження правової позиції, 12 годин на ознайомлення з матеріалами справи, вивчення судової практики та законодавства України, підготовки та подання позовної заяви, 3 години на ознайомлення з відзивом, вивчення судової практики та законодавства для написання відповіді на відзив, а крім того, адвокат Снігур Г.М. взяла участь в 7 судових засіданнях суду першої інстанції та підготувала заяву про забезпечення позову.

Надання адвокатом вищезазначених послуг з правничої допомоги підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10 березня 2022 року, 15 березня 2022 року, 22 березня 2022 року, 24 травня 2022 року, 27 червня 2022 року, 29 червня 2022 року, 22 серпня 2022 року, 29 листопада 2022 року, 22 грудня 2022 року та 25 січня 2023 року.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, складність справи та її значення для сторін, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, визначених умовами додаткової угоди № 2 до договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року та до договору про викладення договору про надання юридичних (адвокатських) послуг від 01 січня 2021 року в новій редакції: договір про надання професійної правничої допомоги від 08 лютого 2022 року та детальному описі робіт (наданих послуг), колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром витрат на правничу допомогу, оскільки такий відповідає критеріям їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з ціною позову та складністю справи.

Відповідачі не зверталися до суду першої інстанції із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та не наводили доводів неспівмірності таких.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 покликається на те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, стягнутий на користь позивача оскаржуваним додатковим рішенням суду, є неспівмірним зі складністю справи, не відповідає часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, та обсягу наданих ним послуг, однак, всупереч вимогам ч. 6 ст. 137 ЦПК України, не наводить жодних доводів та обгрунтувань неспівмірності таких витрат.

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2023 року зводяться до того, що додаткове рішення суду є невід`ємною частиною рішення суду, без якого не може самостійно існувати, а у разі скасування рішення суду у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу, а відтак, підлягає скасуванню у разі скасування рішення суду у справі.

Однак, враховуючи те, що колегія суддів прийшла до висновку про залишення рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року без змін, вищезазначені доводи апеляційної скарги не можуть братися до уваги.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 21 лютого 2023 року та додаткове рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.08.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк