Справа № 581/497/23
Провадження № 2/581/166/23
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 серпня 2023 року с-ще Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Бутенка Д.В., за участю секретаря судового засідання Бочкун Л.І., у присутності сторін по справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Липова Долина в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються на підставі рішення суду,

в с т а н о в и в:

Сутність заявлених до суду вимог

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2007 року ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 травня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2017 року ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначав, що станом на сьогоднішній день він сплачує аліменти у повному обсязі та не має боргу по їх сплаті, але у зв`язку із значним погіршенням стану здоров`я більше не має змоги сплачувати аліменти у такому розмірі, а відтак вимушений звернутися до суду. Також зазначив, що на початку 2022 року позивач був вимушений звернутися до Липоводолинської ЦРЛ із скаргами на гострі болі в області попереку та пройшовши неодноразові обстеження, зокрема і МРТ дослідження, 22 листопада 2022 року йому установлено діагноз: остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузія, грижа, виражений больовий синдром на стадії загострення. У подальшому, після огляду медико - соціальною експертною комісією, позивача визнано інвалідом 3 групи з ураженням ОРА. Згідно з довідкою МСЕК №663786 йому протипоказана важка фізична праця та рекомендовано стаціонарне лікування у невропатолога не менше двох разів на рік, а також ряд інших процедур. Крім того, 14 березня 2023 року Липоводолинською селищною радою (де він працює робітником із благоустрою) розроблено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю № 279 строком на один рік (до 01 квітня 2024 року), що дає підстави вважати, що найближчим часом його буде переведено на іншу, більш легку роботу, а відтак буде зменшено його заробітну плату. Також зазначив, що за березень 2023 року він отримав 5 382 грн 23 коп заробітної плати, у грудні 2022 року, січні та лютому 2023 року він взагалі не працював, оскільки перебував на лікарняному, у листопаді 2022 року на руки отримав 2846 грн 74 коп, що ледь перевищує прожитковий мінімум на працездатну особу. Просив суд звернути уваги на вказані обставини, урахувавши його матеріальний стан, стан його здоров`я, змінити розмір аліментів в сторону зменшення, які стягуються з нього на підставі рішення Липоводолинського районного суду від 18 червня 2007 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 до 1/5 від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та змінити розмір аліментів у сторону зменшення, які стягуються з нього на підставі рішення Липоводолинського районного суду від 13 липня 2017 року на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із 1/4 до 1/5 від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Пояснення позивача, відповідача по даній справі

Позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті підтримав позов у повному обсязі та додатково суду пояснив про те, що після надання йому статусу особи із інвалідністю ІІІ групи загального захворювання та проходження тривалого лікування у нього збільшилися витрати на лікування й підтримання стану свого здоров`я і це призвело до матеріальних складностей у виплаті аліментів на утриманні у стягнутому судом розмірі; уточнив, що фактичний розмір його доходів практично не зменшився, він продовжує працювати працівником із благоустрою у Липоводолинській селищній раді з виконанням менш тривалішої й менш важкої роботи згідно із рекомендаціями Сумської обласної МСЕК. Уточнив, що він щомісячно витрачає на підтримання стану свого здоров`я після встановлення інвалідності трохи більше 1000 грн, два рази на рік повинен лікуватися в стаціонарних умовах для реабілітації з прийманням препаратів на основі хондропротекторів. Підтвердив те, що з травня 2023 року він отримує пенсію по інвалідності після відрахування аліментів у розмірі 1350 грн, уважав, що у разі зменшення розміру аліментів він зощадить трохи більше 1000 грн, на даний час він є розлученим, інших дітей на утриманні не має.

Відповідачка ОСОБА_2 під час розгляду справи по суті заперечувала проти задоволення заявленої вимоги, посилаючись на те, що позивач не довів відповідними доказами фактів погіршення його майнового стану, просила суд відмовити у задоволенні заявленого позову. Окремо суду пояснила про те, що вона на даний час не працює, допомогу по безробіттю не отримує, лише отримує доходи від ведення домашнього господарства та орендну плату за користування земельними ділянками, дітей утримує сама, їх потреби щорічно зростають, у шлюбі вона із іншим чоловіком не перебуває; уважала,що справжньою метою подання даного позову є зменшення розміру сплачуваних ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей після отримання ним нового доходу у виді пенсії по інвалідності. Також позивачка підтримала письмові заперечення проти заявленого позову, викладені нею у відзиві на позов, про те, що у 2022 році тимчасово погіршився стан здоров`я позивача, він був прооперований та йому встановлена третя група інвалідності лише до березня 2024 року; за висновком МСЕК позивачу хоча і протипоказана важка фізична праця, проте він продовжує працювати та йому призначена пенсія по інвалідності, яка є новим видом його доходу; також він припускає, що його переведуть на іншу роботу і через це він буде отримувати меншу зарплату, стан його здоров`я може призвести до витрат на лікування в майбутньому. Також зазначала, що двоє дітей перебувають повністю на її утриманні, вона на даний час втратила роботу, старша дочка має намір цього року вступати до вищого навчального закладу, що також призведе до виникнення додаткових витрат.

Процесуальні дії суду у даній справі

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 16 червня 2023 року у даній справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд на 04 липня 2023 року о 10 год 30 хв із викликом сторін. 04 липня 2023 року відкладено розгляд справи за заявою відповідача для надання часу для подання відзиву на позов. 12 липня 2023 року у судовому засіданні оголошена перерва за клопотанням позивача для надання йому часу для ознайомлення із відзивом позивача та надання суду відповіді на нього, подання додаткових доказів. 08 серпня 2023 року року ухвалено судове рішення по справі.

Установлені судом фактичні обставини справи

Відповідачка від позивача народила дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2007 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 травня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 13 липня 2017 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 16 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11,12).

Спільні діти сторін: дочка ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_4 проживають разом із відповідачкою по АДРЕСА_1 та перебувають на її утриманні, мають задовільний стан здоров`я, вроджених вад здоров`я не мають, старша дочка має захворювання очей, ці обставини обопільно визнані сторонами такими, що відповідають дійсності.

Позивач є собою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з ураженням ОРА, проживає окремо від відповідачки, їхніх спільних дітей: дочки ОСОБА_3 та дочки Віолетти по АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в будинку, який належить його батькові ОСОБА_4 , працює в штаті Беївського старостинського округу робочим з благоустрою, із 01 жовтня 2022 року по 31 березня 2023 року позивачу нараховувалася загальна сума доходу становить 59837 грн 89 коп, 14 березня 2023 року Липоводолинською селищною радою розроблено індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю строком на один рік (до 01 квітня 2024 року), на виконання рішень місцевого суду від 18 червня 2007 року та від 13 липня 2017 року щомісячно, іноді з переплатами, сплачує аліменти відповідачці на утримання двох дітей (з травня 2023 року аліменти стягуються додатково із пенсії по інвалідності позивача в розмірі 2760 грн.), станом на 30 червня 2023 року за позивачем не обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання двох дочок, із 22 листопада 2022 року ОСОБА_1 установлені діагнози, пов`язані із захворюваннями поперекового відділу хребта на стадії загострення. Згідно з довідкою про доходи позивача за період із січня-червня 2023 року по основному місцю роботи ОСОБА_1 за півроку нараховано зарплату в розмірі 50847,02 грн., сплачено аліментів у розмірі 20145,84 грн., протягом квітня-червня 2023 року розмір його зарплати залишався незмінним 7348,00 грн. Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за основним місцем роботи в Липоводолинській селищній раді отримував зарплату протягом 2020-2022 років (у IV кварталі 2020 року отримав дохід за цивільно-правовим договором), протягом І кварталу 2022 року позивачу нараховано середній заробіток у розмірі 7041 грн 06 коп, протягом І кварталу 2023 року позивачу нараховано середній заробіток у розмірі 9481 грн 00 коп, розмір нарахованої зарплати за основним місцем роботи позивача протягом 2021-2023 років зростав (а.с.6,10-11,12,13,14,15,16,17,18,19,20,21,22-24,25,26,49-52,60,65).

Відповідачка є особою працездатного віку, проживає окремо від позивача в АДРЕСА_1 . Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 30 червня 2023 року вбачається те, що ОСОБА_2 у 2019 році отримувала доходи в якості державної допомоги, аліменти від позивача, виплату за роботу за цивільно-правовою угодою, зарплату за основним місцем роботи, орендну плату за оренду землі, у 2020 році державну допомогу, зарплату за основним місцем роботи та допомогу по безробіттю, орендну плату за землю, виплату за роботу за цивільно-правовою угодою, у 2021 році - допомогу по безробіттю, державну допомогу та орендну плату за землю, позивачка станом на 03 липня 2023 року від ФГ «Ткаченко А.І.» отримала орендну плату в розмірі 22259,90 грн. за 2023-2027 роки, 25 червня 2020 року звільнилася із ТОВ «Беєве», з липня 2020 року і по березень 2021 року отримувала допомогу по безробіттю, на день ухвалення рішення суду є непрацевлаштованою (а.с.29,30, 47-48,53, 54-57).

Норми права, які підлягають застосуванню у даній справі

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право ініціювати заміну розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Із огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Зі змісту ст.ст.181,192 СК України вбачається, що, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тому, у зв`язку із значним покращенням чи погіршенням матеріального становища платника аліментів останній може подати до суду заяву про збільшення чи відповідно зменшення розміру аліментів.

Згідно з положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. До цього, суд ураховує, що батьки зобов`язані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, а тому суд уважає, що той розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач, не забезпечує нормального життєвого рівня дитини.

Висновки суду по суті заявленої вимоги

Із урахуванням установлених обставин справи, досліджених письмових доказів, пояснень сторін, суд убачає виникнення між сторонами у даній справі цивільного спору з приводу зменшення розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які стягуються з позивача на підставі рішення суду, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я платника аліментів та зміною його майнового стану через несення ним витрат на лікування й підтримання стану здоров`я; спірні правовідносини у даній справі врегульовані нормами вищенаведеного законодавства.

За змістом ст.192 ч.1 СК України зміна матеріального стану платника аліментів, як підстава для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, може бути застосована судом у випадку коли у такої сторони відбулося значне погіршення стану здоров`я платника аліментів, його майнового становища, рівня його постійних чи періодичних доходів, які істотно впливають на виконання такою особою установлених судом його аліментних зобов`язань.

Досліджені матеріали справи не містять доказів істотного погіршення стану здоров`я позивача, що призвело до значної й невідворотної втрати ним працездатності, та як наслідок втрати ним основної роботи або переведення на іншу, менш оплачувану роботу, що б у свою чергу призвело б до зменшення рівня отримуваних ним доходів на час ухвалення рішень судів про стягнення з нього аліментів станом на червень 2007 року і на липень 2017 року. Тимчасове встановлення для позивача статусу особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання з певними обмеженнями щодо працездатності, на думку суду, є фактичним підтвердженням певного погіршення стану фізичного здоров`я ОСОБА_1 , проте сама по собі ця обставина не є підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього на підставі рішення суду. До цього, позивач не надав суду доказів того як виявлені у нього у листопаді 2022 року захворювання вплинули на виконання ним трудових обов`язків по місцю його роботи і на щомісячно отримувані ним від цієї роботи доходи при незмінному його сімейному стані й незмінних щомісячних доходах протягом 2022 року та 2023 року, а також які саме витрати вимушено здійснює позивач для лікування чи/та підтримання ним стану свого фізичного здоров`я після надання йому статусу особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання.

Також матеріали справи не містять доказів істотної зміни розміру доходів позивача у порівнянні з його доходами станом на червень 2007 року та станом на липень 2017 року і по день звернення до суду з даним позовом, які б вплинули на сплату аліментів при виконанні рішень Липоводолинського районного суду Сумської області від 18 червня 2007 року та від 13 липня 2017 року при незмінному його сімейному стані та незмінних щомісячних доходах протягом 2022 року та 2023 року.

Також суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги та відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів, оскільки з моменту ухвалення двох первісних рішень суду про стягнення аліментів з позивача у справі не відбулося суттєвих змін, які б свідчили про істотне погіршення його матеріального стану разом із погіршенням стану його фізичного здоров`я, та які б у подальшому призвели до значних майнових втрат й погіршення стану виконання ним аліментного обов`язку за вищенаведеними рішеннями суду через погіршення стану фізичного здоров`я позивача. Тому в задоволенні заявленого позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю.

Крім цього, з урахуванням положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при недоведеності позивачем підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей подальша сплата аліментів у вищезазначених розмірах відповідатиме як найкращому забезпеченню інтересів двох спільних дочок сторін ОСОБА_3 і Віолетти на належне матеріальне забезпечення при відсутності значних змін у майновому стані платника аліментів. Із урахуванням цих обставин, суд дійшов висновку про те, що дійсний, істотно незмінений рівень офіційних доходів позивача за основним місцем роботи з урахуванням установлених у даній справі обставин, в тому числі, обставин щодо погіршення його стану здоров`я, не підтверджує значного погіршення матеріального стану позивача, і відповідно не може бути самостійною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього на утримання його двох неповнолітніх дітей.

Доводи позивача про те, що він з 06 квітня 2023 року є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання та з 14 березня 2023 року працює за основним місцем роботи по розробленій індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, що у майбутньому пов`язує з вірогідністю зменшення його заробітної плати, періодичне перебування на лікарняних, що практично формує у нього скрутне матеріальне становище, суд не приймає до уваги в якості підстав для зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання двох дітей, оскільки станом на день розгляду справи позивач суду не надав відповідних документальних підтверджень, які б доводили зменшення його заробітної плати, інших доходів, а також у матеріалах справи відсутні будь-які документальні відомості (чеки, квитанції, інші витратні документи) про розміри періодичних витрат, які несе позивач на власне лікування (підтримання стану свого фізичного здоров`я) за приписами лікарів. До цього, порівняння та аналіз середньої нарахованої зарплати позивача за жовтень-грудень 2022 року (період часу, в якому встановлено у нього захворювання хребта) і трьох місяців, січень-березень 2023 року, та надалі інших місяців 2023 року (період після виходу на роботу із установленими діагнозами) підтверджує відсутність істотного чи іншого значного зменшення розміру зарплати за основним місцем роботи у позивача (10464 грн проти 9480 грн) із урахуванням початку нарахування та виплати пенсії по інвалідності позивачу по справі з травня 2023 року в розмірі 2760 грн. До цього, калькуляційне порівняння доходів позивача за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за І квартал 2022 року та І квартал 2023 року підтверджує збільшення нарахованої зарплати за основним місцем роботи у середньому на 13%, також прослідковується тенденція до щорічного збільшення розміру нарахованих доходів позивача з 2020 року і по І квартал 2023 року (а.с.15,49-50,60,65). За таких обставин, суд уважає, що позивач має матеріальну можливість сплачувати поточні щомісячні аліментні платежі на виконання рішень місцевого суду від 18 червня 2007 року та від 13 липня 2017 року, що є доведеним дослідженими судом доказами у даній справі.

Висновки суду у даній справі узгоджуються із правовими позиціями сформульованими у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, у постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17, від 12 квітня 2018 у справі № 523/1973/16-ц, від 20 грудня 2021 у справі № 681/15/21.

Розподіл судових витрат по справі

Позивач при зверненні до суду сплатив 2146 грн 00 коп судового збору, що документально підтверджується (а.с.33,37), який з огляду на повну відмову у задоволенні заявленого позову судом, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає покладенню на позивача без стягнення цих витрат із відповідачки по справі.

Керуючись ст.ст.2,4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які стягуються на підставі рішення суду, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення суду складено 09 серпня 2023 року.

Суддя Д. В. Бутенко