Справа № 216/6479/21
провадження 2/216/481/23
РІШЕННЯ

іменем України

26 липня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гулковського О.С.,

представника позивача адвоката Машошиної А.О., (в режимі відеоконференції)

представника відповідача адвоката Лозицького О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю,

встановив:

Представник позивача, адвокат Гусакова О.Б., звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача, ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.08.2004, до спадкової маси після його смерті увійшла половина квартири АДРЕСА_1 , яка була спільною власністю позивача з померлим. Спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (позивач) та відповідач - ОСОБА_2 , які вчасно прийняли спадщину, проте сторони не здійснювали її оформлення, а тому позивач до моменту отримання свідоцтва не знала, що на спадок претендувала відповідач. Позивач в момент його заволодіння не знала про те, що користується частиною квартири неправомірно. 03.10.2018 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого успадкувала половину спадкової частини вказаної квартири, тим сам ставши власником 3/4 частки вищевказаної квартири, хоча фактично користувалася всією квартирою з моменту смерті свого чоловіка. З моменту прийняття спадщини до цього часу пройшло 17 років, а відповідач ніякої зацікавленості до успадкованого майна не виявила, тоді як позивач була впевнена, що на це майно ніхто не претендує. Жодного разу відповідач не зверталась до позивача з вимогою про звільнення 1/4 частки квартири в зв`язку із її спадкуванням, жодного разу не з`явилась за місцем знаходження цього майна, не намагалася доглядати за ним та не несла жодних витрат з його утримання. Позивач протягом 17 років з дня смерті свого чоловіка продовжувала відкрито та безперервно користуватись квартирою в цілому. Якщо, відповідач є власником 1/4 частки квартири, за якою весь час доглядала позивач, то можна прийти до висновку, що відповідачу не потрібна ця частка, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право визнати за собою право власності на 1/4 частку спірної квартири за набувальною давністю у судовому порядку.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 14.12.1994 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Позивач та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 31.10.1986. (Том 1 а.с. 11)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 27.08.2004. (Том 1 а.с. 16)

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом №2-788 від 03.10.2018 після смерті чоловік позивач прийняла спадщину у вигляді 1/2 частки квартира АДРЕСА_1 та, відповідно, стала власником 3/4 частки указаної квартири. Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири не видане. (Том 1 а.с. 15)

14 вересня 2006 року між ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СКЕЛЯБУДІНВЕСТ» та позивачем був укладений договір №20, згідно з умовами якого товариство зобов`язалось здійснити ремонт та заміну сантехнічного обладнання у квартирі АДРЕСА_1 . (Том 1 а.с. 44-48)

20 квітня 2011 року між цим же товариством та позивачем був укладений договір №11, згідно з умовами якого товариство зобов`язалось демонтувати старі та встановити нові металопластикові вікна (4 вікна) у квартиру АДРЕСА_1 . (Том 1 а.с. 37-43)

Також, позивач надала до суду довідки з ТОВ «НОВА-КОМ» про сплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 за період з грудня 2004 року по вересень 2021 року. (Том 1 а.с. 62-249)

З матеріалів спадкової справи №700, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що до нотаріальної контори окрім позивача також звернулась ОСОБА_2 (відповідач) та заявою від 27.08.2004 прийняла спадщина, що залишилася після смерті батька. (Том 2 а.с. 120)

Отже, позивач вважає, що має право визнати за собою право власності на 1/4 частку спірної квартири за набувальною давністю, оскільки відкрито, безперервно та добросовісно володіла цим майном, крім цього, не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, була впевнена, що на це майно не претендують інші особи.

Аналізуючи норми права, які підлягають застосуванню у даному випадку, та мотиви їх застосування судом встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідними умовами є: добросовісне, відкрите та безперервне володіння, безтитульність володіння.

Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння.

При цьому давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Згідно з правилами частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Отже, в розрізі даного спору, твердження позивача про те, що остання не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, на переконання суду, не знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами, адже під час розгляду справи встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач є рідною донькою померлого ОСОБА_3 , тому підстави стверджувати, що позивач не знала, що після смерті батька, його рідна донька за законом має право на частку майна батька, відсутні.

Крім цього, до наданих позивачем договорів №20 та №11, укладених відповідно 14.09.2006, 20.04.2011 з ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «СКЕЛЯБУДІНВЕСТ», а також до специфікації №1, технічних характеристик, параметрів вікон металопластикових та акту приймання передачі виконаних робіт до договору №11 від 20.04.2011, кошторису на поточне виконання сантехнічних робіт, акту приймання передачі виконаних робіт до говору №20 від 14.09.2006, суд ставиться критично, оскільки в розділах «Реквізити сторін» адреса місця проживання замовника ОСОБА_1 зазначена: АДРЕСА_2 . Одночасно з цим вулицю Джапарідзе у м. Кривому Розі було перейменовано у вулицю Позитивну лише у 2016 році на підставі Рішення Криворізької міської ради №634 від 22.06.2016 «Про внесення змін до Рішення міського ради від 24.12.2008 №2920 «Про впорядкування назв мікрорайонів, майданів, площ, АДРЕСА_3 », тобто через декілька років після укладання вказаних договорів, що вказує на їх фіктивність. (Том 1 а.с. 37-48)

Поряд з цим, з наданих до суду довідок про сплату комунальних послуг за спірне нерухоме майно, вбачається, що за вересень грудень 2018 року, липень 2018, грудень 2019, червень 2019, квітень 2019, березень 2019 лютий 2019, січень 2019, вересень 2020, червень 2020, квітень 2020, січень 2020 оплату комунальних послуг здійснювала не позивач, а інша особа, згідно з матеріалами справи (а.с. 59-61) її онучка ОСОБА_4 , а за березень 2018 - ОСОБА_5 , що також опосередковано свідчить про недобросовісність володіння позивачем спірною квартирою.

При цьому, виконання позивачем обов`язку щодо оплати комунальних платежів за іншого співвласника нерухомого майна може бути підставою для стягнення з такого співвласника збитків, проте такі вимоги позивачем не заявлялись.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що власник іншої (спірної) частки квартири, позивачу була відома з моменту виникнення спору, крім цього, позивачу було відомо, що донька померлого ОСОБА_3 не відмовилась від своїх прав на частку у квартирі, адже, одразу після смерті батька подала заяву про прийняття спадщини. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що донька померлого ОСОБА_2 , не змогла своєчасно отримати своє свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивач навмисно не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на квартиру.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не має підстав для набуття права власності на вказане майно відповідно до статті 344 ЦК України, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі судові витрати по справі слід покласти на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 3, 344 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною власністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не має відомостей, місце проживання: АДРЕСА_4 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ