ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6650/23 Справа № 199/5132/22 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги Товариства мотивовані тим, що 27 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір №014/3729/2/08727 та №014/3729/6/08739. Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, порушивши графік погашення кредиту та відсотків, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором №014/3729/2/08727 від 27 грудня 2007 року стягнуто заборгованість в розмірі 367 656,34 грн. та за кредитним договором №014/3729/6/08739 від 27 грудня 2007 року - в розмірі 403 026,16 грн.. Виконання рішення було передано до відділу виконавчої служби, але рішення до теперішнього часу не виконано. 25 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», було укладено договір по відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за договорами №014/3729/2/08727 та №014/3729/6/08739 від 27 грудня 2007 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на ТОВ «Спектрум Ессетс» у виконавчих документах з виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районого суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2013 року по справі №199/2650/13-ц за позовом ПАТ «Ерте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у період з 17 лютого 2019 року по 17 лютого 2022 року в розмірі 237 945,63 грн..

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» 3% річних від простроченої суми у розмірі 237 945,63 грн. за період з 17 лютого 2019 року по 17 лютого 2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що його як учасника справи не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Крім того, апелянт вказує на відсутність доказів переходу до нового кредитора прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту невиконання відповідачем судового рішення про стягнення з нього кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 27 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір №014/3729/2/08727 та №014/3729/6/08739.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Ерсте Банк» за кредитним договором №014/3729/2/08727 від 27 грудня 2007 року стягнуто заборгованість в розмірі 367 656,34 грн. та за кредитним договором №014/3729/6/08739 від 27 грудня 2007 року в розмірі 403 026,16 грн., яке до теперішнього часу не виконано.

25 вересня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Фідобанк», яке є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк», було укладено договір по відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами №014/3729/2/08727 та №014/3729/6/08739 від 27 грудня 2007 року.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 березня 2021 року скаргу ТОВ «Спектрум Ессетс» задоволено та замінено стягувача ПАТ «Ерсте Банк» на ТОВ «Спектрум Ессетс» у виконавчих документах з виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районого суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2013 року по справі №199/2650/13-ц за позовом ПАТ «Ерте Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З Єдиного державного реєстру судових рішень також вбачається, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року, залишеною постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року без змін, відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс", де заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення процесуальних строків на їх пред`явлення до виконання по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою від 26 січня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Спектрум Ессетс" про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення їх до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись у 2013 році з позовом до суду про стягнення заборгованості в повному обсязі, кредитодавець реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України і такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому втратив право здійснювати нарахування відсотків за користування кредитом за ставкою визначеною в договорі і у даному випадку права і інтереси кредитора у правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України)

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Встановивши факт невиконання відповідачем судового рішення про стягнення з нього кредитної заборгованості за кредитними договорами №014/3729/2/08727 та №014/3729/6/08739 від 27 грудня 2007 року, суд першої інстанції керуючись зазначеними вище нормами закону дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання у розмірі 237 945,63 грн. за період з 17 лютого 2019 року по 17 лютого 2022 року.

Доводи апелянта в скарзі про неповідомлення його про розгляд справи, колегія суддів вважає такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, так як ОСОБА_1 повідомлявся судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої він є, шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 , постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Твердження апелянта про відсутність доказів переходу до нового кредитора прав попереднього кредитора, - колегія суддів також вважає безпідставними з огляду на те, що відповідачем на спростування позовних вимог, зокрема, факту виконання ним судового рішення, яке набрало законної сили, про стягнення кредитної заборгованості надано не було.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко