№ 201/4897/23
провадження 2/201/2025/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення не виплаченої частки недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом, грошових коштів і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 квітня 2023 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про фактично визнання права власності на майно і кошти: неотриману пенсію в порядку спадкування за законом, стягнення вказаної суми і витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , інших спадкоємців немає і позивач після смерті чоловіка вчасно звернувся до нотаріальної контори з питанням видачі свідоцтва про прийняття спадщини на фактично недоотриману батьком пенсії за певний період, звернення до нотаріуса про видачу свідоцтво про право на спадщину позивачеві після смерті її чоловіка на нерухоме майно призвело до видачі відповідного свідоцтва, оскільки були надані необхідні для цього документи, залишилася не виплаченою сума неотриманої пенсії. Звернулася до пенсійного фонду з питанням отримання вказаної пенсії і виплат, отримала відмову. Звернулася до суду з питанням протиправних дій пенсійного фонду і суд виніс рішення про задоволення її позову, рішення набрало законної сили. Позивач прийняв спадщину та вступив в права спадкування, фактично отримав право на спадкове майно після смерті чоловіка, утримує це спадкове майно, звернулася до пенсійного фонду з питанням виплати йому вказаної суми недоотриманої мамою пенсії, але отримала відмову, через начебто пропуск строку, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. Отже звернення до пенсійного фонду ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно (кошти з пенсійного фонду) оформити потрібно і він оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про своє право власності в порядку спадкування по законом після смерті чоловіка на вказану суму і стягнення її з відповідача, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо. Їй завдано збитків. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було, позивач вважає, що її права порушено і була вимушена звертатися з позовом до суду. Позивач вважає, що все нею зроблено правильно і згідно закону та просила визнати за нею право на вказане майно (кошти) в порядку спадкування за законом та стягнути ці кошти на її користь, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином; в письмовому зверненні до суду не погодилися з викладеними в позові обставинами, підтвердивши не правильність викладеного і свою не згоду, їх дії з цього питання відповідають закону, просили розглянути справу по закону за наявними матеріалами і просили слухати справу без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні в наданих сторонами документів та доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 23 вересня 10986 року перебувала в шлюбі, який було зареєстровано Верхньорогачинським РВ РАГС Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 9 1986 року. ОСОБА_2 з 21 грудня 2002 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував пенсію, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Він перебував на обліку та пенсійному забезпеченні у Головному управлінні Пенсійного фонду країни в Дніпропетровській області як пенсіонер МО України (пенсійна справа № ФД 102925).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом ро смерть (серія НОМЕР_2 ), яке видано 12 квітня 2022 року Шевченківським відділом ДРАЦС у Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції МЮ України.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Цим рішенням суду зобов`язано вказаний орган Пенсійного фонду України, відповідно до вимог ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», провести з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , на підставі отриманої ним 23 вересня 2021 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) довідки про розмір грошового забезпечення ЇФД 102925 від 13 вересня 2021 року.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 2, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, що набрало законної сили 31 березня 2022 року, ОСОБА_2 , мало бути проведено відповідачем з 1 квітня 2019 року перерахунок і виплату пенсії, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 про розмір грошового забезпечення від 13 вересня 2021 року.

У довідці № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року згідно постанови Уряду України № 704 від 30 серпня 2017 року, за нормами чинними на 05 березня 2019 року, зазначено види грошового забезпечення: посадовий оклад - 5070 грн., оклад за військове звання - 1340 грн., відсоткова надбавка за вислугу років (50%) - 3205 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) - 6249.75 грн., премія (35%) - 1774.5 грн. Загалом розмір грошового забезпечення - 17639.25 грн..

Згідно вислуги років та довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ФД 102925 від ІЗ вересня 202! року, розмір пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року мав дорівнювати 11465.5 грн., що складає 65% суми грошового забезпечення (17639.25:100)х65 = 11465.5). Разом із тим, з 1 квітня 2019 року но 30 червня 2021 року щомісячна пенсія виплачувалась чоловікові позивачки у розмірі 6113.25 грн. Недоплата пенсійних коштів ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2021 року щомісячно дорівнювала 5352.25 грн. (11465.5-

6113.25 = 5352.25), а всього за 27 місяців цього періоду сума недоплаченої пенсії склала 144510.75 грн. (5352.25 х 27 = 144510.75).

З 1 липня 2021 року по 28 лютого 2022 року щомісячна пенсія виплачувалась чоловікові позивачки у розмірі 8113.25 грн.. Недоплата пенсійних коштів ОСОБА_2 з 01 липня 2021 року по 28 лютого 2022 року щомісячно дорівнювала 3352.25 грн. (1146.5-8113.25 = 3352.25), а всього за 8 місяців цього періоду сума недоплаченої пенсії склала 26818 грн. (3352.25 х 8 = 26818).

Відомості про те, що розмір пенсії ОСОБА_2 дорівнював 65% сум грошового забезпечення, а також факти виплати йому пенсії з 01 квітня 2018 року до 01 липня 2021 року в сумі 1113.25 грн. та з 01 липня 2021 року - у розмірі 8113.25 грн. підтверджуються складеними органом Пенсійного фонду України перерахунками пенсії за вислугу років у пенсійній справі № ФД 102925 (Міноборони) ОСОБА_2 від 21 березня 2018 року та від 21 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. З ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З 01 березня 2022 року базовий розмір пенсії ОСОБА_2 проіндексовано в 1.14 рази згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118. Розмір його пенсії у березні-квітні 2022 року щомісячно складав, з урахуванням індексації 6969.1 грн. (6113.25x1714 = 6969.1). Проте, у цей період його щомісячна пенсія мала складати 13070.67 грн. (11465.5 х 1.14 = 13070.67), враховуючи, передбачену постановою КМ України від 16 лютого 2022 року № 118 індексацію базового розміру пенсії, та з огляду на суму грошового забезпечення (17639.25 грн.), вказану у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року. Тобто, сума недоплачених пенсійних коштів ОСОБА_2 у березні-квітні 2022 року щомісячно дорівнювала 6101.57 грн. (13070.67-6969.1 = 6101.57), а всього за 2 місяці цього періоду сума недоплати пенсійних коштів склала 12203.14 грн. (6101.57х2- 12203.14).

Загальна сума недоплати пенсії ОСОБА_2 у період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2022 року склала 183531.89 грн. (144510.75+26818+12203.14 = 183531.89).

Таким чином, станом на 31 березня 20222 року - на день набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з огляду на положення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІІІ, ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мало бути проведено з 1 квітня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі отриманої відповідачем 23 вересня 2021 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки про розмір грошового убезпечення № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року та нараховано йому доплату з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2022 року у загальному розмірі 183531.89 грн.

Державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. 15 лютого 2023 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія НСЕ № 945200 на нерухоме майно, яке ОСОБА_1 успадкувала після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 ..

Факт проживання ОСОБА_2 разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , на день його смерті підтверджується відомостями, що містяться у моєму паспорті громадянина України (серія НОМЕР_4 ), свідоцтві про право на спадщину за законом (серія НСЕ № 945200) та у фотокопії паспорту громадянина України ОСОБА_2 (серія НОМЕР_5 ), виданого 23 жовтня 1995 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Згідно положень ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІ, 30 серпня 2022 року позивачкою подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати їй коштів, які підлягали виплаті її чоловіку, ОСОБА_2 , на підставі рішення суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, що набрало законної сили 31 березня 2022 року. На цю заяву надійшла відповідь заступника начальника управління обслуговування громадян - начальника відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Лень Т.І. від 28 вересня 2022 року № 29090-21890/М-01/8-0400/22, у якій невиплату позивачці коштів пояснено тим, що рішення суду від 28 лютого 2022 року, з відміткою про набрання чинності надійшло після смерті її чоловіка та зареєстровано в органі Пенсійного фонду України лише 03 червня 2022 року.

Після видачі позивачці 15 лютого 2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом, нею подано 27 лютого 2023 року скаргу до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виплату їй 183531.89 грн., які є недоплаченими пенсійними коштами її померлого чоловіка, ОСОБА_2 , за період з 1 квітня 2019 року по 9 квітня 2022 року, що мали бути йому нараховані і виплачені, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про розмір грошового забезпечення № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року.

На цю скаргу надійшла відповідь заступника начальника управління обслуговування громадян - начальника відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян ГУ ПФ України в Дніпропетровській області Лень Т.І. від 27 березня 2023 року № 11839-7471/М-01/8-0400/23, якою відмовлено у виплаті позивачці вказаних коштів, і посилаючись на те, що рішення суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, з відміткою про набрання чинності надійшло після смерті її чоловіка та зареєстровано в органі Пенсійного фонду України 03 червня 2022 року.

Таким чином, оскільки чоловік позивачки, ОСОБА_2 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею та, враховуючи, що звернення про виплату коштів подано до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 30 серпня 2022 року, до закінчення шестимісячного терміну з дня смерті її чоловіка, тому з огляду на положення ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІ, позивачка має право на одержання сум пенсійних коштів, що не доплачені за життя ОСОБА_2 за період з 1 квітня 2019 року по 9 квітня 2022 року у загальному розмірі 183531.89 грн., які йому мали бути нараховані та виплачені на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 про розмір грошового забезпечення від 13 вересня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року.

Позивач звернувся з листом до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з приводу виплати йому недоотриманої пенсії її чоловікові, але отримав відмову.

Отже, після смерті чоловіка позивача відкрилася спадщина, до складу якої на тепер входить нарахована та недоотримана пенсія за певний період. Оскільки позивач, який був постійно зареєстрований та проживав із спадкодавцем, тому є таким, що прийняв спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, а також отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Зараз без визнання права власності на вказане майно (коштів недоотриманої пенсії - окремо) оформлення стягнення цієї спадщини не можливо. Звернення до відповідача ні до чого не призвело, але документи на вказане спадкове майно оформити потрібно і позивач оформити вказане зараз бажає шляхом подання позову до суду про стягнення вказаних сум спадщини за законом після смерті чоловіка, оскільки іншим чином поновити свої спадкові права неможливо.

В зв`язку з обставинами, що склалися, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права відповідно до положень статті 16 ЦК України. Позивач вважає, що його права порушено, все ним зроблено правильно і згідно закону та просив визнати за ним право власності на вказану недоотриману пенсію чоловіка в порядку спадкування за законом. Виник спір, який в добровільному досудовому порядку вирішено не було і позивач вимушений був звернутися до суду з цим позовом в порядку спадкування.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом з`ясовано, що дійсно позивач ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 23 вересня 10986 року перебувала в шлюбі, який було зареєстровано Верхньорогачинським РВ РАГС Херсонської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 9 1986 року. ОСОБА_2 з 21 грудня 2002 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 отримував пенсію, призначену згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ. Він перебував на обліку та пенсійному забезпеченні у Головному управлінні Пенсійного фонду країни в Дніпропетровській області як пенсіонер МО України (пенсійна справа № ФД 102925).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом ро смерть (серія НОМЕР_2 ), яке видано 12 квітня 2022 року Шевченківським відділом ДРАЦС у Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції МЮ України.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Цим рішенням суду зобов`язано вказаний орган Пенсійного фонду України, відповідно :о вимог ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», провести з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 , на підставі отриманої ним 23 вересня 2021 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) довідки про розмір грошового забезпечення ЇФД 102925 від 13 вересня 2021 року.

Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 1402-УІП, невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

За приписами ч. 7 ст. 13 Закону № 1402-VIII, судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 2, 7 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, що набрало законної сили 31 березня 2022 року, ОСОБА_2 , мало бути проведено відповідачем з 1 квітня 2019 року перерахунок і виплату пенсії, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 про розмір грошового забезпечення від 13 вересня 2021 року.

У довідці № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року згідно постанови Уряду України № 704 від 30 серпня 2017 року, за нормами чинними на 05 березня 2019 року, зазначено види грошового забезпечення: посадовий оклад - 5070 грн., оклад за військове звання - 1340 грн., відсоткова надбавка за вислугу років (50%) - 3205 грн., надбавка за особливості проходження служби (65%) - 6249.75 грн., премія (35%) - 1774.5 грн. Загалом розмір грошового забезпечення - 17639.25 грн..

Згідно вислуги років та довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 №ФД 102925 від ІЗ вересня 2022 року, розмір пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року мав дорівнювати 11465.5 грн., що складає 65% суми грошового забезпечення (17639.25:100)х65 = 11465.5). Разом із тим, з 1 квітня 2019 року но 30 червня 2021 року щомісячна пенсія виплачувалась чоловікові позивачки у розмірі 6113.25 грн. Недоплата пенсійних коштів ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року по 30 червня 2021 року щомісячно дорівнювала 5352.25 грн. (11465.5-

6113.25 = 5352.25), а всього за 27 місяців цього періоду сума недоплаченої пенсії склала 144510.75 грн. (5352.25 х 27 = 144510.75).

З 1 липня 2021 року по 28 лютого 2022 року щомісячна пенсія виплачувалась чоловікові позивачки у розмірі 8113.25 грн.. Недоплата пенсійних коштів ОСОБА_2 з 01 липня 2021 року по 28 лютого 2022 року щомісячно дорівнювала 3352.25 грн. (1146.5-8113.25 = 3352.25), а всього за 8 місяців цього періоду сума недоплаченої пенсії склала 26818 грн. (3352.25 х 8 = 26818).

Відомості про те, що розмір пенсії ОСОБА_2 дорівнював 65% сум грошового забезпечення, а також факти виплати йому пенсії з 01 квітня 2018 року до 01 липня 2021 року в сумі 1113.25 грн. та з 01 липня 2021 року - у розмірі 8113.25 грн. підтверджуються складеними органом Пенсійного фонду України перерахунками пенсії за вислугу років у пенсійній справі № ФД 102925 (Міноборони) ОСОБА_2 від 21 березня 2018 року та від 21 грудня 2021 року.

Згідно п. п. 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», з 1 березня 2022 року розміри пенсій, призначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, і оплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31 грудня 2021 року включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення 1.14 у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

Відповідно до ч. З ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З 01 березня 2022 року базовий розмір пенсії ОСОБА_2 проіндексовано в 1.14 рази згідно постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118. Розмір його пенсії у березні-квітні 2022 року щомісячно складав, з урахуванням індексації 6969.1 грн. (6113.25x1714 = 6969.1).

Проте, у цей період його щомісячна пенсія мала складати 13070.67 грн. (11465.5 х 1.14 = 13070.67), враховуючи, передбачену постановою КМ України від 16 лютого 2022 року № 118 індексацію базового розміру пенсії, та з огляду на суму грошового забезпечення (17639.25 грн.), вказану у довідці ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року. Тобто, сума недоплачених пенсійних коштів ОСОБА_2 у березні-квітні 2022 року щомісячно дорівнювала 6101.57 грн. (13070.67-6969.1 = 6101.57), а всього за 2 місяці цього періоду сума недоплати пенсійних коштів склала 12203.14 грн. (6101.57х2- 12203.14).

Загальна сума недоплати пенсії ОСОБА_2 у період з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2022 року склала 183531.89 грн. (144510.75+26818+12203.14 = 183531.89).

Таким чином, станом на 31 березня 20222 року - на день набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з огляду на положення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-УІІІ, ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» мало бути проведено з 1 квітня 2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі отриманої відповідачем 23 вересня 2021 року від ІНФОРМАЦІЯ_2 довідки про розмір грошового убезпечення № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року та нараховано йому доплату з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2022 року у загальному розмірі 183531.89 грн.

Державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. 15 лютого 2023 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом серія НСЕ № 945200 на нерухоме майно, яке ОСОБА_1 успадкувала після смерті її чоловіка, ОСОБА_2 ..

Факт проживання ОСОБА_2 разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 , на день його смерті підтверджується відомостями, що містяться у моєму паспорті громадянина України (серія НОМЕР_4 ), свідоцтві про право на спадщину за законом (серія НСЕ № 945200) та у фотокопії паспорту громадянина України ОСОБА_2 (серія НОМЕР_5 ), виданого 23 жовтня 1995 року Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Згідно положень ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІ, 30 серпня 2022 року позивачкою подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо виплати їй коштів, які підлягали виплаті її чоловіку, ОСОБА_2 , на підставі рішення суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, що набрало законної сили 31 березня 2022 року.

Разом зі зверненням позивачкою надано до органу Пенсійного фонду України посвідчені документи, що підтверджують її право на отримання пенсійних коштів, які підлягали виплаті її чоловіку: копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/26932/21, копію мого паспорту громадянина України (серія НОМЕР_6 ), копію довідки від 28 жовтня 1999 року про присвоєння їй ідентифікаційного номеру, копію свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 ), виданого 23 вересня 1986 року Верхньорогачинським РВ РАГС Херсонської області, копію свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_7 ) ОСОБА_2 , виданого Шевченківським відділом ДРАЦС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції МЮ України.

На цю заяву надійшла відповідь заступника начальника управління обслуговування громадян - начальника відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Уловного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Лень Т.І. від 28 вересня 2022 року № 29090-21890/М-01/8-0400/22, у якій невиплату позивачці коштів пояснено тим, що рішення суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, з відміткою про набрання чинності надійшло після смерті її чоловіка та зареєстровано в органі Пенсійного фонду України лише 03 червня 2022 року.

Після видачі позивачці 15 лютого 2023 року свідоцтва про право на спадщину за законом, нею подано 27 лютого 2023 року скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про виплату їй 183531.89 грн., які є недоплаченими пенсійними коштами її померлого чоловіка, ОСОБА_2 , за період з 1 квітня 2019 року по 9 квітня 2022 року, що мали бути йому нараховані і виплачені, на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про розмір грошового забезпечення № ФД 102925 від 13 вересня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року.

На цю скаргу надійшла відповідь заступника начальника управління обслуговування громадян - начальника відділу розгляду звернень управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Лень Т.І. від 27 березня 2023 року № 11839-7471/М-01/8-0400/23, якою відмовлено у виплаті позивачці вказаних коштів, і посилаючись на те, що рішення суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, з відміткою про набрання чинності надійшло після смерті її чоловіка та зареєстровано в органі Пенсійного фонду України 03 червня 2022 року.

У ст. 41 Конституції України гарантується, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які годи, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ шип), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені економ. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 І цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Умови, норми і порядок пенсійною забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку і захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09 квітня 1992 року.

У статті 61 Закону № 2262-ХІІ (Виплата пенсії та допомоги в разі смерті пенсіонера) зазначено: « ОСОБА_3 пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих, сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше б місяців після смерті пенсіонера».

Положення ст. 61 Закону № 2262-ХІІ узгоджується зі змістом ст. 1227 ЦК України, якою зазначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ не виключають застосування положень Закону України про включення до складу спадщини нарахованої, але неодержаної спадкодавцем за життя пенсії, у разі відсутності у померлого членів сім`ї.

Відсутність у Законі № 2262-XII, прийнятому раніше Цивільного кодексу України, норми, аналогічної тій, що передбачена у статті 1227 ЦК України щодо включення нарахованої, але не одержаної пенсії, до складу спадщини за відсутності членів сім`ї, не виключає застосування приписів статті 1227 ЦК України.

Крім того, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц).

Як передбачено ст. 52 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-ІУ), сума пенсії, що залежала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, асо у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення ч. ч. 2, 3 ст. 52 Закону № 1058-ІУ, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть тримати як спадщину.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року (справа 28/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно із п. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, з звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначаються пенсію, з місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

За наведеними нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Основними умовами для отримання сум недоодержаної пенсії є проживання членів сім`ї разом із пенсіонером та відповідне звернення до уповноваженого органу Пенсійного фонду України, де померлий пенсіонер перебував на обліку на день його смерті не пізніше 6 місяців після смерті.

Аналіз наведених норм матеріального права також дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

Таким чином, оскільки чоловік позивачки, ОСОБА_2 , на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з нею та, враховуючи, що звернення про виплату коштів подано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 30 серпня 2022 року, до закінчення шестимісячного терміну з дня смерті її чоловіка, тому з огляду на положення ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІ, позивачка має право на одержання сум пенсійних коштів, що доплачені за життя ОСОБА_2 за період з 1 квітня 2019 року по 9 квітня 2022 року у загальному розмірі 183531.89 грн., які йому мали бути нараховані та виплачені на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФД 102925 про розмір грошового забезпечення від 13 вересня 2021 року, згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року у справі № 160/26932/21, яке набрало законної сили 31 березня 2022 року.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує пр. розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статгі 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт рішення Європейського суду з прав людини «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини»), Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) з момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою гласність (№ 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в

траві «Стреч проти Сполученого Королівства» (№ 44277/98).

Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У ст. З Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті чоловіка позивач став спадкоємцем майна, до якого відноситься недоотримана пенсія. Якщо пенсіонер за життя не отримав пенсію, то недоотримана ним сума в повному обсязі по місяць смерті включно відповідно норм чинного законодавства є сумою пенсії, яка належала спадкодавцеві, але не була одержана за життя (сумою пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю), в тому числі за весь період починаючи від дати припинення видатків.

У статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміна місця проживання особи не є підставою для припинення виплати пенсії. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18. Отже дії відповідача з припинення виплати пенсії померлому є протиправними.

Частиною 1 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 2 статті 1300 ЦК України передбачено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

В той же час такі дії відповідача вказують на невизнання права власності позивача на недоотриману пенсію його померлого батька в повному обсязі.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст цього права становлять можливості власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. При цьому на зміст права не впливає місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до п. 2.26.Постанови Правління Пенсійного Фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або вразі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. Зазначені вище вимоги були виконані позивачем.

Відповідно до абзацу 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини та їх гарантії, відповідно до ст. З Конституції України, визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Позивач вважає порушеним його право на володіння, розпоряджання власним майном в зв`язку з наданням недостовірної інформації нотаріусу відповідачем щодо розміру заборгованості з виплати пенсії (не визнанням права), оскільки в такому випадку у нотаріуса була б відсутня сама підстава для видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину на всю спадкову масу або для внесення змін у раніше видане свідоцтво.

В той же час таке не визнання права призводить і до відмови у виплаті всієї належної позивачу суми заборгованості відповідачем.

ПФ було порушено норми ст. 1227 ЦК України суми ...пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї. Також відповідно до ст. 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті виключно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті.

У відповідності до рішення Конституційного суду України № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року по справі № 1-42/20114, Кабінет Міністрів України, як вищий органу системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належать і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280, Пенсійний фонд України розробляє проект бюджету Пенсійного фонду України та подає його Міністрові соціальної політики для внесення в установленому порядку на розгляд Кабінетові Міністрів України, здійснює ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, складає звіт про виконання бюджету Пенсійного фонду України.

До повноважень Пенсійного фонду України відноситься: здійснення контролю за держанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного Фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; обліку коштів Пенсійного фонду України, ведення статистичної та бухгалтерської звітності. Пенсійний фонд України розпоряджається у межах повноважень коштами Пенсійного Фонду України. Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через створені в установленому порядку територіальні органи.

Таким чином, Пенсійний фонд України є органом, який реалізує політику пенсійного забезпечення, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому саме від цього органу залежить право позивача на отримання належної йому виплати за рахунок коштів пенсійного фонду. В даному випадку предметом спору є захист права громадянина України на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави.

Весь час позивач зі спадкодавцем фактично проживали разом в розумінні статті 3 сімейного кодексу України: «Сім`ю складають особи, і спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права обов`язки». Факт спільного проживання позивача з чоловіком копії паспортів, довідка з місця мешкання. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який проживав спадкодавцем і у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заяві про прийняття спадщини. З огляду на вищевикладені обставини і праві отримання у спадок недоотриманої пенсії, своєчасно звернувся до нотаріуса метою оформлення права на спадщину і отримання пенсії у порядку спадкування, отримав свідоцтво про спадщину і має право на вказану спадщину.

За правилами ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмово заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 9-1 цього Закону у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої першої заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума пенсії, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зі змінами) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається особою до органу, що призначає пенсії, в якому померлий пенсіонер перебував на обліку як одержувач пенсії.

Згідно з абзацом 4 п. 1.7 Порядку № 22-1 днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

З аналізу норми ч. 1, 3 ст. 52 Закону і п. 1.5., 1.7., 2.26 Порядку № 22-1 видно, що процедура отримання пенсії, що належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю передбачає звернення до органів пенсійного фонду у тому разі, якщо члени сім`ї померлого проживав разом із ним на момент смерті (що може підтверджуватися, наприклад, загальною реєстрацією місця проживання в паспорті). Тоді суми пенсії, які належали пенсіонерові й залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, можна отримати через територіальне управління пенсійного фонду (за місцем перебування пенсійної справи). Для цього необхідно звернутися з відповідною заявою в управління ПФУ, де померлий перебував на обліку.

Такий порядок стосується тих, хто проживав на момент смерті з померлим.

Разом із тим, якщо члени сім`ї померлого з ним не проживали, то необхідно звертатися до нотаріуса і отримувати пенсію в порядку спадкування, адже на підставі ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, які належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними в зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. При цьому, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6-ти місяців після смерті пенсіонера.

За загальним правилом, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ч. З ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Такий особливий випадок встановлено статтею 91 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою передбачено, що в разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, людей, зацікавлених в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Тому спадкоємець може звернутися за власним бажанням до будь-якого нотаріуса на підконтрольній території України із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заводиться спадкова справа. Після вступу в спадщину на підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на підконтрольній території, спадкоємець має право отримати пенсію, яка належала пенсіонерові й залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

На своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, йому не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

За правилами ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги є діти спадкодавця та той з подружжя, хто його пережив, батьки.

Таким чином, враховуючи те, що позивач прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, оформлено в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та видано позивачу свідоцтво про право на спадщину на майно; отже вона має право і на недоотриману пенсію чоловіка, яка обліковується в відповідному відділу з питань виплати пенсій управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що залишились після смерті чоловіка позивача.

Конституцією України ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 1, діє принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення ч. 2 та 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Таким чином, правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст. 46. З огляду на викладене, та враховуючи, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна, яке увійшло до складу спадщини, вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законі сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, як втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутим цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової і економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрина «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принци пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші проти …» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікувані заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретацій вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлю законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії щ норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

За змістом ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах іф порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частою 1 ст. 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. … Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.». Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу - право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. Ст. 392 ЦК України також передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності.

Застосовуючи вищенаведені норми права до спірних правовідносин, оскільки іншим порядком, крім судового, неможливо захистити спадкові права та законні інтереси позивача, останній і вважав необхідним звернутися до суду з вказаними позовними вимогами про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті матері, які він вважає законними та обґрунтованими.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. У ст. 129-1 Конституції України вказано, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, в даному випадку немає перешкод для набуття позивачем права приватної власності на вказане майно - кошти.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Тобто, відповідач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права позивача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не погодження з певними положеннями позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовну заяву задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років, на призначену йому і фактично недоотриману пенсію за період з 01 квітня 2019 року по 09 квітня 2022 року у розмірі 183 531 грн. 89 коп. та стягнути вказану суму 183 531 грн. 89 коп. з ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , а також стягнути з ГУ ПФ України в Дніпропетровській області на користь позивачки сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 835 грн. 40 коп..

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про власність на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом і її стягнення та витрат в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 21, 41, 55, 58, 124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 15, 16, З, 5, 15, 16, 321, 328, 392, 1217, 1218, 1220, 1223, 1226, 1258, 1259, 1261-1265, 1269, 1270, 1282 ЦК України, ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 43, 51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 46 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 59 років, на призначену йому і фактично недоотриману пенсію за період з 01 квітня 2019 року по 09 квітня 2022 року у розмірі 183 531 грн. 89 коп. та стягнути вказану суму 183 531 грн. 89 коп. з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1 835 грн. 40 коп..

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08 серпня 2023 року.

Суддя -