БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2-н/356/120/23
Справа № 356/596/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату з постачання природного газу, боржник ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут» з вказаною вище заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за оплату з постачання природного газу.

Обґрунтовуючи подану заяву, заявник вказує, що між ТОВ «Київоблгаз збут» та ОСОБА_2 (далі боржник) укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (шляхом спожитого обсягу природного газу лічильника, графа «Обсяги лічильника» фінансового стану), за умовами якого заявник зобов`язався постачати боржнику природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а боржник зобов`язався своєчасно сплачувати заявнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. В порушення умов вказаного договору боржник не проводив оплату за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 25.01.2021 по 30.04.2022 утворилась заборгованість в сумі 11 306,70 грн., що підтверджується доданим розрахунком. Відтак, заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення на свою користь з боржника ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у вказаному вище розмірі, а також судовий збір в сумі 268,40 грн.

Суд, розглянувши подану заяву та додані до неї документи, прийшов до наступних висновків.

За змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер та належним чином документально підтверджені, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право.

Як роз`яснено в п.п. 9, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011, наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу у випадку, коли із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, послуги з постачання та розподілу природного газу є житлово-комунальними послугами відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Правові засади функціонування ринку природного газу України регулюються Законом України «Про ринок природного газу», а також Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Так, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі Типовий договір від 30.09.2015 № 2500), за умовами якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`мах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 Типового договору від 30.09.2015 № 2500).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500, цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк.

Згідно з вимогами п. 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500, фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою в додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавство порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

При цьому, в п. 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 зазначено, що для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній у встановленому законом порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, наведеною в додатку 2 до цього договору.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Разом з тим, подана до суду заява про видачу судового наказу містить суперечності, а додані до неї письмові документи не можуть у безспірному порядку підтвердити наведені в ній доводи.

Так, обгрунтовуючи підстави стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості, в заяві заявник посилається на укладення договору з іншою особою - ОСОБА_2 .

Наданий суду розрахунок заборгованості (фінансовий стан), на який посилається заявник як на підтвердження факту приєднання споживача до договору, складений заявником в односторонньому порядку без участі споживача, квитанції про фактичну оплату споживачем виставлених заявником рахунків за надані послуги в матеріалах справи також відсутні.

Також в справі відсутні заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, а також будь-які докази, що така заява надсилалась споживачу заявником в порядку та строки, встановлені в п. 1.3 Типового договору.

За таких обставин, сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений заявником самостійно, за відсутності в матеріалах справи підтвердження вчинення споживачем будь-яких дій, які могли б свідчити про його повну та безумовну згоду на приєднання до договору на визначених заявником умовах, не може слугувати доказом безспірності вимог заявника.

Крім того, наданий розрахунок містить інформацію лише за період, починаючи з 12.2021 року, в той час як в заяві заявник просить стягнути заборгованість, що виникла за період з 25.01.2021 по 30.04.2022.

Будь-яких документів, які б містили відомості за період з січня 2021 року по листопад 2021 року матеріали справи не містять.

Долучений до матеріалів заяви скріншот вікна програми не свідчить про існування між заявником та боржником будь-яких договірних відносин та не узгоджується з положеннями п. 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 щодо порядку укладення договору.

Окрім того, дані про абонента на вказаному скріншоті зазначені як « ОСОБА_1 », в той час боржником згідно заяви є ОСОБА_1 .

При цьому, пунктом 4.11 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 передбачено, що у випадку, якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюються.

З аналізу змісту наданого суду фінансового стану вбачається, що за рахунком споживача проводилась лише часткова оплата, що відповідно до п. 4.11 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 вказує на наявність спору, що не може бути предметом розгляду в порядку наказного провадження.

Окрім того, заявником до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ не додало копії ліцензії на право провадження діяльності із постачання природного газу для споживачів, розташованих на території Київської області.

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що додані до неї письмові документи не можуть безспірно підтвердити наведені в заяві доводи, а, отже, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Заявник має право звернутися в суд з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160-165, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату з постачання природного газу, боржник ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І. О. Капшученко