Справа № 128/2948/23
УХВАЛА

14 серпня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Шевчук Л.П., вирішуючи питання про відкриття провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Ганни Володимирівни, працівника Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації Блошенкіної М.П., прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Ярослава Ігоровича, старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Похальчак Анни Олександрівни, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної неправомірними та незаконними діями,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до судді Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Г.В., працівника Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації Блошенкіної М.П., прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Я.І., старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Похальчак А.О., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної неправомірними та незаконними діями.

Оглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , суд дійшов наступного висновку.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для звернення із позовом зазначив, що заподіяння йому моральної шкоди відбулося внаслідок протиправних дій відповідачів, в тому числі і ОСОБА_2 , а саме внаслідок постановлення нею ухвали та при винесенні вироку щодо нього у кримінальному провадженні № 0004773 від 27.12.2018, тобто при здійсненні суддею правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Частиною першою ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Проте, у справі між позивачем та суддею зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Особи мають право оскаржити судове рішення до суддів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві. Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Аналогічну позицію висловлено в п. 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських судів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських судів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень, повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб, повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин можна дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для звернення із позовом зазначив, що заподіяння йому майнової та моральної шкоди відбулося внаслідок протиправних дій відповідачів, в тому числі і судді Вінницького міського суду Гайду Г.В..

З урахуванням змісту заявлених позовних вимог та з урахуванням вимог законодавства суддя як особа, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суддя виступає не як особа, що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша особа.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц викладено такий висновок, що позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю суду, можуть бути предметом розгляду у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19) зазначено, щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: I) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); II) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; III) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів). Крім того, якщо держава повинна була виплатити компенсацію стороні через помилку у відправленні правосуддя, саме у держави, а не у сторони справи має бути право притягнути суддю до цивільної відповідальності шляхом подання судового позову (пункт 37 Висновку № 18 (2015) Консультативної ради європейських суддів). Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 454/3208/16-ц (провадження № 14-500цс19) зазначено, що згідно з частиною сьомою статті 49 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду, і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, за своєю суттю, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію незалежно та неупереджено. Висновок про недопустимість суду бути відповідачем у цивільній справі дозволяє зробити і тлумачення статей 1174 і 1176 ЦК України. Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду, покладається на державу, а не на суд.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а будь-яка компенсація за недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави, разом з тим, позивачем визначено відповідачем у справі суддю, а не державу, у відкритті провадження за даним позовом слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 124, 125, 126, 129 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Вінницького міського суду Вінницької області Гайду Ганни Володимирівни, працівника Управління праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації Блошенкіної М.П., прокурора Вінницької окружної прокуратури Посвалюка Ярослава Ігоровича, старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області Похальчак Анни Олександрівни, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної неправомірними та незаконними діями.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.П. Шевчук