КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7829/2023
Головуючий у суді першої інстанції: Бусик О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючий - Немировська О.В.,

судді - Мазурик О.Ф., Желепа О.В.

секретар - Ольшевський П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні а режимі відеоконференції в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс банк», ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, відшкодування упущеної вигоди та збитків,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року,

встановив:

у вересні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та поновити його право власності на квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , стягнути з АТ «Правекс Банк» на його користь упущену вигоду в сумі 344 250 грн., збитки з урахуванням індексу інфляції в сумі 737 840 грн. 47 коп., збитки з урахуванням індексу інфляції в сумі 266 273 грн. 28 коп., стягнути з ОСОБА_2 , на його користь упущену вигоду в сумі 849 150 грн., збитки з урахуванням індексу інфляції в сумі 85 469 грн. 99 коп., збитки з урахуванням 3% річних в сумі 38 724 грн. 83 коп.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які значення для справи. Зазначав, що судом не було надано оцінки добросовісності дій відповідача ОСОБА_2 , не було досліджено докази, які мають важливе значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Правекс банк» - Мазур В.О. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, змінити мотивувальну частину рішення із зазначенням висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який брав участь у режимі відеоконференції, представника АТ «Правекс банк» - Мазура В.О. та ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що на забезпечення виконання Кредитного договору, укладеного 20.07.2006 з АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс-Банк», він за Договором іпотеки №575-006/06Ф та з урахуванням Договору про внесення змін та доповнень до нього від 14.08.2008 передав належні йому квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 11.06.20212 приватним нотаріусом КМНО Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 580, яким було на погашення заборгованості в сумі 5 416 371 грн. 81 коп. на предмет іпотеки - належні йому квартири. Постановами Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 13.11.2012 було відкрито виконавче провадження. Згідно з Протоколами проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 28 березня 2013 року учаснику торгів - АТ «Правекс-банк» були реалізовані вказані квартири. Постановою Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 23.04.2013 виконавче провадження було закінчено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2015 року було залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 серпня 2013 року, яким було визнано протиправними бездіяльність та дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві щодо ненаправлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження, та Висновку з незалежної оцінки нерухомого майна, дії з передання нерухомого майна на реалізацію ПП «Нива-В.Ш.» та скасовано постанову про стягнення з нього виконавчого збору.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2017 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №580 вчинений приватним нотаріусом КМНО Сергеєвим О.О. 11 червня 2012 року на договорі іпотеки № 575-006/06Ф, укладеному 21 липня 2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Правекс-Банк».

Тому він вважає, що АТ «Правекс-Банк» без належної правової підстави зберігав за собою право власності на вказане нерухоме майно, в зв`язку з чим просив стягнути з банку упущену вигоду з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

11.03.2021 йому стало відомо, що за рішеннями приватного нотаріуса КМНО Кірюхової Н.С. було припинено право власності АТ «Правекс-банк» та зареєстровано право власності на вказані квартири за ОСОБА_5 . В зв`язку з цим просив витребувати від неї вказані квартири та поновити за ним право приватної власності і стягнути на його користь упущену вигоду з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 10.09.2018 АТ «Правекс-банк» продав вказані квартири ОСОБА_2 , будучи особою, яка не мала такого права, майно вибуло з власності ОСОБА_1 поза волею власника, тому він має право на витребування майна. Однак до заявлених позивачем вимог слід застосувати наслідки пропуску ним строку позовної давності, який слід обчислювати з дати набрання законної сили рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - 25 травня 2017 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом у вересні 2021 року, суд вважав, що ним було пропущено строк позовної давності.

Як видно з матеріалів справи та було правильно встановлено судом першої інстанції, 20 липня 2006 року між АКБ «Правекс - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті на споживчі цілі, а також з метою оплати страхових платежів по договорам страхування заставного майна, в межах ліміту кредитування на суму 182 000,00 доларів США.

Згідно п. 1.2 договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, кредитні кошти надавалися на строк з 20 липня 2006 року до 20 липня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі 16 % річних.

З метою забезпечення виконання договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, 21 липня 2006 року між АКБ «Правекс - Банк», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого іпотекодавцем було передано в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

В пунктах 3.1.1, 3.1.2,3.1.3 договору іпотеки № 575-006/06Ф сторони узгодили, що у разі порушення іпотекодавцем умов основного зобов`язання та умов цього договору, у іпотекодержателя виникає право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, передане в іпотеку. Іпотекодержатель обирає спосіб звернення стягнення на свій розсуд, зокрема, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

05 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс - Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф, в якому змінено номер кредитного договору з № 575-006/06Ф на № 5-017/08Ф, змінено розмір максимального ліміту кредитування до 250 000,00 євро. Кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлено до 20 липня 2016 року. З 05 серпня 2008 року ставка відсотків за користування кредитними коштами визначена в розмірі 14,49 % річних.

14 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс - Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк», та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін і доповнень до договору іпотеки № 575-006/06Ф, відповідно до умов якого визначено новий обсяг основного зобов`язання, а саме: повернення кредиту в розмірі 250 000,00 євро до 20 липня 2016 року та сплата відсотків за користування кредитним коштами, обрахованими за період з 20 липня 2006 року до 11 червня 2007 року - за ставкою 16 % річних, з 11 червня 2007 року до 05 серпня 2008 року - за ставкою 17 % річних, з 05 серпня 2008 року по 20 липня 2016 року - за ставкою 14,49 % річних.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх кредитних зобов`язань, 10 квітня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Правекс-Банк» направило позичальнику вимогу № 13778/95 про погашення заборгованості. В ній зазначило, що позичальник допустив прострочення повернення кредиту на суму 73 350,00 євро за період з 01 квітня 2010 року по 29 лютого 2012 року та прострочення сплати відсотків на суму 95 323,00 євро за період з 01 липня 2009 року по 29 лютого 2012 року, а також йому нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 20 191,00 євро за період з 11 травня 2010 року по 03 квітня 2012 року та за несвоєчасну сплату відсотків в розмірі 37 416,00 євро за період з 11 серпня 2009 року по 03 квітня 2012 року. Всього сума заборгованості станом на 03 квітня 2012 року становить 400 591,00 євро.

Через невиконання ОСОБА_1 вимог ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» щодо погашення заборгованості, 31.05.2012 банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва Олександра Олександровича з заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення, в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 575-006/06Ф (№ 5-017/08Ф) від 20 липня 2006 року зі змінами та доповненнями, на передане в іпотеку майно. До заяви було додано наступні документи: оригінал договору іпотеки № 575-006/06Ф від 21 липня 2006 року з усіма змінами і доповненнями; копія договору про відкриття кредитної лінії № 575-006/06Ф від 20 липня 2006 року з усіма змінами і доповненнями; розрахунок заборгованості за кредитним договором № 575-006/06Ф від 20 липня 2006 року.

11 червня 2012 року приватним нотаріусом КМНО Сергєєвим О.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 580, за яким, в рахунок погашення вимог ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 400 591,00 євро (еквівалентно за курсом НБУ станом на 03 квітня 2012 року 5 416 371,81 грн.), з них: тіло кредиту - 244 414,00 євро, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 20 191,00 євро, відсотки за користування кредитом - 98 570,00 євро, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 37 416,00 євро, звернено стягнення на іпотечне майно: квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належать боржнику ОСОБА_1

07 листопада 2011 року ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» подано до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 580 від 11 червня 2012 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 13 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження № 35112353 з виконання виконавчого напису № 580 від 11 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованості в розмірі 5 416 371,81 грн. та витрат по оплаті послуг нотаріуса в розмірі 9 500,00 грн. шляхом звернення стягнення на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 13 листопада 2012 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 - квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 та 20 листопада 2012 року складено акт опису та арешту майна - квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Згідно Протоколів № 1013103/2 та № 1013103/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28 березня 2013 року, лот № 2 - квартиру АДРЕСА_1 та лот № 3 - квартиру АДРЕСА_2 було реалізовано учаснику торгів № 2 - ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк».

28.03.2013 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві складено Акти № 447/2-1 та № 447/2-2 про реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 . Підставою складання акту є Протокол № 1013103/2 та № 1013103/3 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28 березня 2013 року. Згідно вказаного акту, переможцем торгів є ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк».

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в м. Києві від 23 квітня 2013 року виконавче провадження № 35112353 було закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», залишок боргу за виконавчим документом складає 3 432497,81 грн.

На підставі Актів державного виконавця № 447/2-1 та № 447/2-2 від 28 березня 2013 року про реалізацію предмета іпотеки 29 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клименко С.Ю. видано Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Правекс-Банк» свідоцтва про придбання на прилюдних торгах нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог є правильним, однак суд першої інстанції припустився помилки щодо мотивування підстав відмови.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності.

Таким чином суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 385/1454/15-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі № 912/1672/18, викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши, доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Вказуючи про те, що позивач має право на витребування спірного нерухомого майна від останнього власника, суд першої інстанції помилково вважав, що визнання виконавчого напису нотаріуса є підставою для віндикаційного позову.

Суд першої інстанції відраховував строк позовної давності з дати ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва від 25 травня 2017 року, яким було визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту вчинення виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом КМНО Сергеєва О.О.11 червня 20212 року на договорі іпотеки № 575-006/06Ф, укладеному 21 липня 2006 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Правекс-Банк», про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованості на суму 5 425 871,81 грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно боржника, а саме: квартири АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Поняття правочину надано в ч. 1 ст. 202 ЦК України, згідно якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Вчинення виконавчого напису нотаріусом не є правочином.

За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В ч. 1 ст. 388 ЦК України закріплено, що, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Суд першої інстанції посилався в рішенні на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року (справа №183/1617/16), в якій міститься правовий висновок щодо задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано на праві власності, що відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову. Власник з дотриманням вимог ст. 387 та 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власності.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК України.

В ч. 4 ст. 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду в складі у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року (справа №639/7253/18) міститься правовий висновок, згідно якого положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18).

Застосовуючи положення частини другої статті 388 ЦК України про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті електронних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації арештованого майна та об`єднаного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», приватного нотаріуса КМНО Сергеєва О.О., третя особа: Державна виконавча служба Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року було скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року та задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «Правекс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергєєва О.О., третя особа : Державна виконавча служба Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 квітня 2017 року залишено без змін.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 та у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 385/1454/15-ц, від 01 жовтня 2020 року у справі № 912/1672/18, викладені висновки, відповідно до яких позовна давність застосовується лише за умови встановлення наявності порушеного права сторони спору, тому встановивши, доведеність порушення цивільного права, за захистом якого особа звернулася до суду, але якщо позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення.

Також, слід зазначити, що в даному випадку позивачу було відомо про вибуття вказаного нерухомого майна з його власності в ході проведення прилюдних торгів, які відбулись 28.03.2013, а не з дати ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва 25 травня 2017 року. Правовий висновок щодо застосування норми права про початок перебігу строку позовної давності міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року (справа №914/3224/16), згідно якого порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами і вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, або неправильне застосування норм матеріального права.

За положеннями ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 368, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 лютого 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 09 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді