ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5440/22

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/904/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2023 року (проголошено о 16:01) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов обґрунтовував тим, що він є законним користувачем нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08.08.2022, перебуваючи у вказаній будівлі позивач виявив, що на шостому поверсі відсутня одна з половинок дверей, які складаються з двох половин, після чого, він зателефонував на лінію 102 з метою виклику наряду поліції для фіксації факту вчинення крадіжки.

У той же час він намагався вплинути на ОСОБА_2 , який з усної згоди розмістив свій тренувальний зал у цьому нежитловому приміщенні, але в подальшому відмовився оформляти договір оренди та сплачувати орендну плату, що стало підставою для спонукання його покинути зазначене приміщення, проте, останній конфліктував та відмовлявся виконати прохання позивача.

Указував, що коли прибули працівники поліції, він повідомив їх про зникнення дверей та розповів про ситуацію, що склалася з ОСОБА_3 , який в той час перебував у приміщенні.

Після проведення розмови працівників поліції з ОСОБА_3 , двері були встановлені на своє місце.

Указував, що працівники поліції не зафіксували факт злочину і він ще декілька разів викликав наряд поліції, однак, замість того, щоб виконати свої професійні обов`язки та зафіксувати факт крадіжки дверей, працівники поліції склали постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 3 400,00 грн.

У подальшому, рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2022 постанову про адміністративне правопорушення від 08.08.2022 про накладення на нього адміністративного стягнення було скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Вказане рішення суду набуло законної сили.

Зазначав, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода, що полягає у пригніченні його честі та гідності, відчутті незахищеності від органів поліції, зневіри в незаангажованості, чесності та справедливості всіх поліцейських. Ураховуючи характер і обсяг фізичних та душевних страждань, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат та тяжкість вимушених змін у житті, зважаючи на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР, ст. 23, 1174 ЦК України, просив стягнути з відповідача шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку 30 000,00 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом помилково відмовлено у задоволенні позову з підстав незалучення Державної казначейської служби України як співвідповідача, оскільки залучення або незалучення до участі у такій категорії спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача.

Указує на те, що належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, її посадовою особою, є держава як учасник цивільних правовідносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Чернігівській області просить залишити її без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи відзиву зводяться до того, що позивач не довів своїх вимог, адже, на нього не накладалось адміністративне стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом заподіяння позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування.

Уважає, що жодних доказів на підтвердження обсягу, характеру і глибини моральних страждань, які можуть свідчити про тяжкість вимушених змін у життєвих чи виробничих відносинах позивача, останнім не надано, а визначений ним розмір моральної шкоди є необґрунтованим.

Вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з неналежного суб`єктного складу відповідачів, а саме з того, що позивач не визначив Державну казначейську службу України як співвідповідача за заявленими вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності.

Однак з таким висновком районного суду апеляційний суд не погоджується, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом установлено, що 08.08.2022 поліцейським ВРПП Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області винесено постанову серії ГАБІ № 579002, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3 400,00 грн (завідомо неправдивий виклик спеціальних служб).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБІ № 579002 від 08.08.2022, винесену поліцейським РВП ГУНП в Чернігівській області Салієвим М.С., про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст. 183 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн скасовано і закрито справу про адміністративне правопорушення за відсутністю складу адміністративного правопорушення (а. с. 6-9).

Зазначене рішення суду набрало законної сили 14.10.2022.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 22.10.2003 Управлінням Пенсійного фонду України в м. Ніжині, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання (а. с. 10).

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України, статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 зазначеного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У даній справі підставою для відшкодування шкоди є закриття щодо позивача справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України та статті 1 Закону України № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20 зазначено, що у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10.10.2019 у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

На відміну від загальної норми статті 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постановах від 12.03.2019 у справі № 920/715/17, від 10.10.2018 у справі № 640/3837/17, від 04.07.2018 у справі № 638/14260/16, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, оскільки звернення ОСОБА_1 до суду обумовлене незаконністю його притягнення до адміністративної відповідальності, тобто, незаконністю дій працівника поліції по складанню стосовно позивача постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням положень статей 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, адже, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини.

Відповідно до висновків, сформульованих у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 4, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) зазначено, що розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" з 1 січня 2023 року (на час вирішення справи судом) мінімальна заробітна плата встановлена в розмірі 6 700,00 грн.

Колегія суддів враховує, що з часу складення постанови про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до дня набрання законної сили рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03.10.2022 про закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (14.10.2022) минуло 2 місяці і 6 днів.

Оцінивши рівень страждань та приниження позивача, взявши до уваги обставини справи, які свідчать про мотиви протиправних дій відповідача, їх інтенсивність та тривалість, наявність негативних емоцій, які заподіяли моральну шкоду, завдану йому незаконним притягненням до адміністративної відповідальності шляхом складення постанови про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до висновку, що стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 підлягає моральна шкода в законодавчо встановленому мінімальному розмірі 13 400,00 грн (6 700,00 грн х 2 місяці). Саме такий розмір відшкодування буде відповідати принципам розумності, справедливості та виваженості, він є правильним та пропорційним до розміру заподіяних ОСОБА_1 душевних страждань.

Висновки суду про неналежний суб`єктний склад відповідачів у даному спорі є помилковими з огляду на таке.

За приписами частини 1 статті 167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно з частиною 2 статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне: «Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

ДКСУ та її територіальний орган можуть бути залучені до участі у справі з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, однак їх незалучення не може бути підставою для відмови у позові».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

ЄСПЛ також вказує, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги норми чинного законодавства України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 13 400,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

За змістом ч. 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову на відповідача;

2) у разі відмови в позові на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 Кодексу).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково на 45 % (13400,00 грн х 100 / 30 000,00 грн), позивач як особа з інвалідністю 2 групи звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області підлягає стягненню на користь держави 446,58 грн (45 % х 992,40 грн / 100) у відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 669,87 грн (45 % х 1 488,60 грн / 100) у відшкодування судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, а всього 1116 грн 45 коп.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 п. 4 ч. 1, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 лютого 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (, м. Чернігів, проспект Перемоги, 74) на користь держави 1116 (одну тисячу сто шістнадцять) грн 45 коп. у відшкодування судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є. Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко