Ухвала

Іменем України

15 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 683/1607/21

провадження № 61-9285ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , третя особа - Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницький), про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - Старокостянтинівський ВДРАЦС у Хмельницькому районі Центрально-Західного МРУ МЮ (м. Хмельницький), про визнання розірвання шлюбу фіктивним

та встановлення юридичного факту.

В обґрунтування позову зазначала, що з 2005 року проживала разом із

ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

22 липня 2014 року вони зареєстрували шлюб, який 21 серпня 2018 року розірвали, про що Старокостянтинівським РВДРАЦС Головного управління юстиції в Хмельницькій області вчинено актовий запис від 21 серпня 2018 року № 66 про розірвання шлюбу та видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 21 серпня 2018 року серії НОМЕР_1 , але продовжили проживати однією сім`єю до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Зазначала, що здійснювала догляд за ОСОБА_3 , який мав статус особи

з інвалідністю третьої групи, часто хворів, а після його смерті вона здійснила його поховання.

Розірвання шлюбу між ними мало фіктивний характер, оскільки вони перебували

у скрутному матеріальному становищі, не могли оформили субсидію на комунальні послуги, у зв`язку із чим прийняли рішення про розірвання шлюбу, не маючи наміру припиняти подружні відносини.

Водночас, після смерті ОСОБА_3 , вона позбавлена можливості оформити спадщину, яка складається із 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої також є дочка померлого, ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, просила суд визнати розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , фіктивним; встановити юридичний факт її проживання з ОСОБА_3 на день його смерті за адресою: будинок АДРЕСА_1 ; анулювати актовий запис від 21 серпня 2018 року № 66 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 , вчинений Старокостянтинівським РВДРАЦС Головного управління юстиції в Хмельницькій області та свідоцтво про розірвання шлюбу

від 21 серпня 2018 року серії НОМЕР_1 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 19 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстроване Старокостянтинівським РВДРАЦС Головного територіального управління юстиції

у Хмельницькій області, актовий запис від 21 серпня 2018 року № 66, посвідчене свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на день його смерті

ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що, реєструючи розірвання шлюбу відповідно до статті 106 СК України, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мали наміру припинити шлюбні відносини та з часу реєстрації розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу за адресою: будинок АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, що є підставою для визнання фіктивним розірвання шлюбу між ними.

Водночас, суд першої інстанції вважав, що факт проживання однією сім`єю

як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу за адресою: будинок

АДРЕСА_1 , на день смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 є також доведеним.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачкою не доведено належними, допустимими та переконливими доказами те, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. Показання свідків, які є друзями позивачки, з урахуванням їх заінтересованості у результаті розгляду справи, не можуть бути належними доказами на підтвердження фіктивності розірвання шлюбу.

За життя ОСОБА_3 ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_1

не порушували питання про фіктивність розірвання шлюбу, і лише після смерті ОСОБА_3 остання звернулася до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення юридичного факту з метою отримання права на спадщину. Також суд апеляційної інстанції враховував відсутність належних та допустимих доказів того, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин.

20 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 травня 2023 року,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків, а саме: запропоновано заявнику сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.

26 липня 2023 року від ОСОБА_1 на адресу Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків та квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Тож, недоліки касаційної скарги усунуто.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 31 березня

2020 року у справі № 644/6976/16 та від 07 травня 2020 року у справі

№ 461/6692/16.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення чи його невідповідності висновкам, викладених у наведених постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

22 липня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

21 серпня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано,

за заявою сторін, що підтверджується актовим записом № 66, вчиненим Старокостянтинівським РВДРАЦС Головного управління юстиції в Хмельницькій області та виданим свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1

та ОСОБА_3 проживали разом із 2005 року та перебували у шлюбі з 2014 року, підтримували шлюбні відносини до самої смерті ОСОБА_3 , який хворів.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 , виходив із того, що позивачка не надала суду доказів про наявність умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї

та мети шлюбних відносин, ведення ними спільного господарства та спільної праці. Також, суд враховував те, що після реєстрації розірвання шлюбу жоден

із подружжя не оспорював чинність розірвання шлюбу, а питання щодо його фіктивності розірвання шлюбу постало лише після смерті ОСОБА_3 та відкриття спадщини.

Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу

та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права

та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік

у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

У постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16-ц, на яку також міститься посилання у касаційній скарзі, сформульовано такий висновок: «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним

за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. Водночас для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність

не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування

в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка

та жінки та збільшення їх спільного капіталу.»

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги

чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга

статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки Верховного Суду

У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що позивачка

не довела належними, допустимими та достатніми доказами того, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини.

Суд правильно врахував, що за життя ОСОБА_3 ні він, ні його колишня дружина ОСОБА_1 не порушували питання про фіктивність розірвання шлюбу і лише через чотирнадцять місяців після смерті ОСОБА_3 та майже через три роки після розірвання шлюбу позивачка звернулася до суду з вимогами про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення факту спільного проживання однією сім`єю до дня смерті ОСОБА_3 .

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив доводи позивачки, яка мотивувала фіктивність шлюбу необхідністю оформлення субсидій (факт оформлення субсидії не доведений), оскільки для визнання розірвання шлюбу фіктивним правове значення має сукупність фактів: небажання припинити шлюбні стосунки на момент розірвання шлюбу та факт проживання однією сім`єю після його розірвання.

Суд правильно вважав, що проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 разом

за адресою: будинок АДРЕСА_1 саме по собі не свідчить про підтримання між ними шлюбних відносин після розірвання шлюбу, оскільки має бути встановлена і доведена саме сукупність усталених відносин, притаманних подружжю (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки),

що узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня

2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі

№ 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі

№ 531/295/19 та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що апеляційний суд, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам і показанням свідків

у їх сукупності, поведінку колишнього подружжя після розірвання шлюбу та послідовність дій позивачки у період від часу розірвання шлюбу до звернення до суду, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог позову.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування висновків Верховного Суду

У касаційній скарзі заявниця посилається на те, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, сформульовані

у постановах Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 644/6976/16

та від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16.

У постановах Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 644/6976/16

та від 07 травня 2020 року у справі № 461/6692/16 сформульовано анаалогічні висновки про те, що: «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу…».

У справі, що переглядається, позивачка не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу може бути визнано фіктивним, зокрема, позивачка не довела,

що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані

на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів,

що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини.

Тож, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать наведеним висновкам Верховного Суду у справах № 644/6976/16 та № 461/6692/16 і не свідчать про неоднакове застосування судом норм матеріального права, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин,

що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права,

що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм матеріального

та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку,

що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої

статті 389 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 травня

2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Старокостянтинівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання розірвання шлюбу фіктивним та встановлення юридичного факту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний