Ухвала

Іменем України

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 404/1114/20

провадження № 61-10452ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», яка підписана представником Ковалевським Євгеном Володимировичем, на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2023 року у складі судді Кулінка Л. Д., та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року у складі колегії суддів: Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Чельник О. І., у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., у якому просили визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03 жовтня 2015 року, індексний номер: 25009138, що прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М., щодо об`єкту із місцезнаходженням: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,46 кв. м, житлова площа 55 кв. м, за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та скасувати запис про право власності № 11453235 від 03 жовтня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 03 жовтня 2015 року, індексний номер: 25009138.

У березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що між сторонами виник спір з приводу квартири по АДРЕСА_1 . Наявні підстави вважати, що відповідач може відчужити спірну квартиру, щоб уникнути виконання рішення суду, що ускладнить або зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду у даній справі. Заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із заявленим позовним вимогам, та існує достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду, а відтак не вжиття заходів забезпечення позову, за відповідних умов, може порушити право позивачів на судовий захист.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили вжити заходи забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в будь-який спосіб здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_2 та заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 , яка належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року,заяву задоволено. Заборонено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в будь-який спосіб здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_2 . Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

в обґрунтування поданої заяви зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів від можливих недобросовісних дій з боку позивача, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивачів, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні рішення;

при розгляді заяви про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення;

дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява про забезпечення позову у спосіб визначений позивачем є обґрунтованою, враховуючи предмет спору, а також те, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення;

достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії;

встановлено, що предметом спору є квартира АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаного спірної квартири є ТОВ «ФК«Вектор Плюс». Суд першої інстанції з дотриманням норм цивільного процесуального права розглянув заяву про забезпечення позову та з урахуванням наданих позивачами доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи заяви про забезпечення позову вказують на наявність підстав для вжиття зазначених позивачами заходів забезпечення позову задля уникнення ускладнень чи перешкод для виконання можливого рішення суду.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 12 липня 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Ковалевським Є. В., ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

28 липня 2023 року касаційну скаргу та додані матеріали, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу, передано судді-доповідачу Крату В. І.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови апеляційного суду надійшов поштою 23 червня 2023 року. На підтвердження указаних обставин суду надано ксерокопію конверта, адресованого Кропивницьким апеляційним судом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» із номером штрихкодового ідентифікатора № 368; копію супровідного листа Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року про направлення учасникам справи копії постанови; копію постанови Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року з відміткою про її виготовлення 16 червня 2023 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. (частина друга статті 390 ЦПК України)

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржена постанова прийнята без урахування правових позицій та висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 13 січня 220 року у справі № 922/2163/17; від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19; від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17; від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18; від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/22; від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22; від 01 березня 2023 року у справі № 522/5863/21. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зазначає, що з клопотання позивачів та наданих ними доказів вбачається, що позивачі не довели суду ймовірність припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може заподіяти шкоди їх правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у справі. Позивачами не доведено і того, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» має намір вчинити дії, які в подальшому у випадку задоволення позову, ускладнять захист прав та інтересів позивачів без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Отже, ураховуючи викладене, можна прийти до висновку про необґрунтованість та безпідставність клопотання про забезпечення позову, так як позивачами мотивів клопотання належними та допустимими доказами не підтверджено. З питання застосування заходів забезпечення позову склалася судова практика щодо необхідності доведення позивачем, яким подано клопотання, існування обставин із якими норми ЦПК України пов`язують виникнення підстав для забезпечення позову. У постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 522/5863/21 суд зазначав, що вимога про заборону будь-яким суб`єктам реєстраційних дій (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які реєстраційні дії з нерухомим майном не є ефективним заходом забезпечення позову, оскільки заборона суб`єктам реєстраційних дій вчиняти реєстраційні дії має передбачати чітко визначені дії щодо предмета спору, що забороняються вчиняти, а не будь-які. Подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 916/2262/22. Суди попередній інстанцій не оцінили обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, не з`ясували співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам, не оцінили рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтували необхідності вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права і доводи заявника. Провадження у справі здійснюється з 2020 року і за весь час її розгляду не виникало будь-яких підстав для забезпечення позову. Окрім цього, предметом позову є визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора і скасування запису про державну власність. Право власності на предмет іпотеки, набуте ТОВ «ФК «Вектор Плюс», не оскаржується. Представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в процесі розгляду справи у суді першої інстанції було повідомлено, що з огляду на судову практику, такий спосіб захисту є неналежним, оскільки не захищає і не поновлює будь-яких прав чи законних інтересів позивачів-іпотекодавців. Окрім цього, зустрічне забезпечення позивачами не запропоновано і суд його також не встановив.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Тлумачення статті 154 ЦПК України свідчить, що в ній розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року в справі № 569/13105/18 (провадження № 61-46461св18) вказано, що «доводи про незаконність ухвали, оскільки у заяві про забезпечення позову не зазначені пропозиції із зустрічного забезпечення позову і суд не вирішив питання про зустрічне забезпечення, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке. Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має іншого зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову. Також суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України».

Апеляційний суд встановив, що предметом спору є квартира АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вказаного спірної квартири є ТОВ «ФК«Вектор Плюс».

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 13 січня 220 року у справі № 922/2163/17; від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19; від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20; від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22; від 01 березня 2023 року у справі № 522/5863/21; від 08 лютого 2023 року у справі № 916/2262/22 є необґрунтованим, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Посилання у касаційній скарзі на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17необґрунтовані, оскільки не свідчить про те, що апеляційний суд застосував норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» строк на касаційне оскарження ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2023 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс», яка підписана представником Ковалевським Євгеном Володимировичем, на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 березня 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 08 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков