Справа №672/908/23
Провадження №2-о/672/44/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Пономаренко Л.Е.,

за участю секретаря судового засідання Ратушняк Л.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Ткачук М.О.,

свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городку Хмельницької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького сектору УДМС у Хмельницькій області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, мотивуючи тим, що заявник користувався паспортом старого зразка, не змінюючи його на новий, втратив його. На звернення заявника 11.04.2023 до Городоцького сектору Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області з приводу проходження процедури оформлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України, йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання заявника на території України, що є підставою звернення з даною заявою до суду. Факт постійного проживання на території України заявнику потрібен для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просить суд їх задовольнити. Суду пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Хмелівка Городоцького району Хмельницької області і все своє життя проживав на території України. Однак незадовго до 1991 року він втратив свій паспорт радянського зразка і нічого не зробив для отримання нового. В цей період він проживав в м.Хмельницький та працював в Хмельницьктеплокомуненерго. В період роботи проживав в приміщенні, наданому йому підприємством. Зараз він досяг пенсійного віку та не може оформити пенсію, так як в нього відсутній паспорт громадянина України.

Представник заінтересованої особи Ткачук М.О. в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила, зазначивши, що заявником не надано переконливих доказів на підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991.

Свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що заявник доводиться йому далеким родичем. Знайомі з дитинства, так як баба з дідом свідка проживали в селі Хмелівка, де жив і заявник. З 1986 по 1992 роки він навчався в місті Хмельницький і неодноразово зустрічався там з ОСОБА_1 , який також проживав та працював в цьому місті. Іноді вони разом їздили з Хмельницького до с.Хмелівка, іноді передавали один одному гостинці з села. В подальшому ОСОБА_1 повернувся жити в с.Хмелівка, де і проживає по цей день.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що приблизно з 1982 року вона проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В 1987 році в них народилася донька. Жили в м.Хмельницький, знімали житло, а після працевлаштування ОСОБА_1 в МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» йому надали для проживання приміщення, де вони і жили разом до його звільнення. Припинили сімейні відносини приблизно в 1997 році, коли ОСОБА_1 повернувся в с.Хмелівка для догляду за своєю матір`ю. Ще до розпаду радянського союзу ОСОБА_1 загубив свій паспорт, деякий час це приховував від неї, а потім так і не звернувся за отриманням паспорта громадянина України. До моменту розриву їх відносин постійно проживав на території України, в тому числі і до 24 серпня 1991 року.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Хмелівка Городоцького району Хмельницької області, УРСР, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження, виданим Городоцьким відділом запису актів громадянського стані від 18 липня 1978 року.

У період з 1976 року по 1978 рік ОСОБА_1 був призваний на військову службу, що підтверджено відповідним записом у трудовій книжці, виданій на ім`я заявника.

Крім того, із записів трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 , вбачається його трудова діяльність з 30.08.1978 по 29.02.1982 слюсарем, з 12.03.1982 по 25.11.1986 трудова діяльність в Хмельницькому ПМК-69; з 14.08.1987 по 01.02.1995-МКП «Хмельницьктеплокомуненерго».

Згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» вбачається, що заявник у період з 14 серпня 1987 року по 01 лютого 1995 року ОСОБА_1 працював на підприємстві МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» слюсарем-ремонтником у місті Хмельницькому.

Згідно повідомлення Городоцького сектору Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області вбачається, що 26.07.1978 Городоцьким РВВС на ім`я ОСОБА_1 було оформлено паспорт громадянини СРСР зразка 1974 року, однак відомості щодо реєстрації проживання на території України за станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 відсутні, тому встановити належність до громадянства України не виявляється можливим. Заявнику рекомендовано надати судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання його на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Розглядаючи заявлені вимоги суд виходив із наступного.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19.

Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України за станом на 24 серпня 1991 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні і є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України

Враховуючи, що ухвалою суду від 25.07.2023 ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі, відповідно до ст.ст. 136,141 ЦПК України з заявника на користь держави слід стягнути 536,80 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.141,293, 315, 319, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 536 грн.80 коп..

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Городоцького сектору УДМС у Хмельницькій області, місце знаходження: вул.Грушевського, 87, м.Хмельницький, 29019.

Суддя Л.Е.Пономаренкоо