03.08.2023 Єдиний унікальний номер 205/1993/23
Провадженя№ 2/205/1351/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Курбанової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Галушки А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 31.01.2022 р. постановою Першого апеляційного адміністративного суду прийнято рішення по справі № 200/11419/21, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення в ГУНП в Донецькій області, яка полягає в невиконанні вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року, № 3-1, а саме: не оформленні всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , не ознайомлення з ним і не направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення в ГУНП в Донецькій області відповідно до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнення з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 ознайомити з ним ОСОБА_1 і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Зазначена постанову суду набула законної сили 31.01.2022 року, має преюдиційне значення для вказаної справи, та обставини, встановлені судом у цій справі, доказуванню не підлягають. Відповідно до інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління Національної поліції України в Донецькій області (надалі - ГУ НП в Донецькій області) зі організаційно-правовою формою є органом державної влади. Протиправна бездіяльність ГУ НП в Донецькій області призвела до того, що йому не було призначено пенсію вчасно, відповідно до його заяви від 11.08.2021 року, оскільки ГУ НП в Донецькій області не вчинив передбачених законодавством дій, не виконав вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійні забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб» затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року, № 3-1, а саме: не оформив всіх необхідних документів для призначення йому пенсії та не направив їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. ГУ НП в Донецькій області виконав вказані дії лише 09.06.2022 року, що підтверджується Листом ГУ НП в Донецькій області від 09.06.2022 року № 140/34/01 2022. Таким чином, порушення його прав тривало з 11.08.2021 року по 09.06.2022 рік. Зважаючи на протиправну бездіяльність ГУ НП в Донецькій області, це призвело до несвоєчасного направлення необхідних документів для призначення пенсії, що спричинило несвоєчасне призначення йому пенсії, органом державної влади порушено гарантовані Конституцією України та законами України право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист офіцерського складу органів внутрішніх справ, право на мирне володіння майном.

У зв`язку з порушенням його прав ГУ НП в Донецькій області, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що він, пенсіонер, ветеран, учасник бойових дій, був позбавлений з вини ГУ НП в Донецькій області вчасно отримувати забезпечену та гарантовану державою пенсію, на протязі тривалого часу (майже дин рік) - з 11.08.2021 року по 09.06.2022 рік. Тобто він був позбавлений права на належний соціальний захист у вигляді пенсії та позбавлений відповідних коштів, протиправною бездіяльністю ГУ НП в Донецькій області були порушені його звичайні життєві зв`язки, оскільки він вимушений був звертатися за консультаціями до юристів, до ГУ НП в Донецькій області, до вищестоящих інстанцій (скарга до МВС щодо зволікання із виконанням рішення), до судових органів, тобто докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав. Він відчув пригнічення та глибоке розчарування в існуючій системі соціального та пенсійного захисту, оскільки він як пенсіонер та ветеран МВС, учасник бойових дій, який віддав все своє життя на службу в органах внутрішніх справ, відчув на собі нехтування з боку держави.

Розмір відшкодування за кожне право людини і громадянина (право на соціальний захист, право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, право на вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист осіб офіцерського складу, право мирно володіти своїм майном, які було гарантоване Державою, але порушені діями органу державної влади, він оцінює у розмірі гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік», тобто 6700,00 грн. Отже, розмір моральної шкоди, яку він зазнав від ГУ НП в Донецькій області він оцінює у 26800,00 грн. (6700 грн. х 4 порушених права), тобто по 6700,00 грн. за кожне порушене право. Оцінюючи моральну шкоду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, він спирається на можливість застосування аналогії закону, оскільки іншими законами, наприклад ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року (стаття 13) розмір моральної шкоди вираховується саме із застосуванням такого критерія, як мінімальна заробітна плата. Вважає, що розмір моральної шкоди 26800,00 грн. (або 688,00 євро) не є надмірним, з урахуванням того, що порушені основоположні права людини і громадянина, передбачені Конституцією України, Законами України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Просить відшкодувати йому моральну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Донецькій області. Стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 26800,00 грн. на відшкодування заподіяної органом державної влади моральної шкоди шляхом списання коштів державного бюджету з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в позові просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області Бухіннік О.В. надав суду заяву, згідно якої заперечує у повному обсязі проти задоволення позовних вимог, підтримує аргументи наведені у наданому суду відзиві, просить провести розгляд справи без його участі.

13.04.2023 року від відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області на адресу суду надійшов відзив на позов,в якому зазначив, щопозовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та таким, що не підлягають задоволенню.

Для встановлення усіх обставин справи вважає за необхідне звернути увагу на предмет спору, який розглядався у справі № 200/11419/21, а саме наявності права у особи на призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги, а також зобов`язання ГУНП в Донецькій області направити усі необхідні документи разом з поданням до органів ПФУ. Станом на момент звільнення позивача судова практика вказувала саме на те, що для призначення пенсії виключною є лише календарна вислуга, у той же час, на момент його звернення до суду, з приводу направлення документів для призначення пенсії, судова практика змінилась. Оскільки, саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлюють умови для призначення пенсії за необхідної мінімальної вислуги років у календарному обчисленні, ГУНП в області відмовило позивачу у його зверненні щодо направлення документів для призначення пенсії із врахування пільгової вислуги, адже закон, як акт вищої юридичної сили у порівнянні з під законним нормативно-правовим актом, має переваги. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій просив визнати протиправну бездіяльність ГУНП в Донецькій області щодо не направлення документів до органів ПФУ для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням пільгової вислуги років та зобов`язати вчинити такі дії. Рішенням суду першої інстанції 17.11.2021 р. у задоволені його вимог було відмовлено, однак постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. таке рішення скасовано, а позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Зазначене судове рішення було аргументоване зміною судової практики, а саме прийняття нових правових висновків, викладених у постанові від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а. Постановою від 31.01.2022 р. апеляційний суд визнав право ОСОБА_1 на отримання пенсії за вислугою років. Внаслідок цього ГУНП в Донецькій області було зобов`язано направити певні документи стосовно призначення пенсії, які пов`язані з цим спором. На підставі вище зазначеного вбачається, що суд вирішив юридичний конфлікт між учасниками правовідносин щодо різних поглядів на застосування положень Закону № 2262-ХІІ. Таким чином, суд у спірних правовідносинах, зобов`язав відповідача направити документи для призначення пенсії позивачу лише 31.01.2022 р. Тобто право позивача на призначення пенсії було встановлено 31.01.2022 р.

Зазначає, що заява про призначення пенсії за вислугу років є визначальною у формуванні та направленні пенсійної справи для призначення пенсії. Крім того, заява про призначення пенсії є встановленого зразка, який затверджений відповідним нормативно-правовим актом. Під час, вжиття заходів для виконання рішення суду та формування пенсійної справи було встановлено відсутність заяви на призначення пенсії. Оскільки, така заява є встановленого зразка та має вирішальне значення щодо виявлення бажання особи реалізувати своє право на пенсію, представником СППЗ ГУНП в Донецькій області у лютому 2022 року було здійснено дзвінок на мобільний номер позивача. Під час розмови йому було доведено про необхідність складання вищевказаної заяви, а також ознайомитись під підпис із грошовим атестатом та іншими документами, які будуть направлені для призначення пенсії. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, а також із безпосередніми боями у Донецькій області, 25.02.2022 р. працівники сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області евакуювалися з м. Маріуполя, а паперові матеріали наглядових пенсійних справ залишилися в м. Маріуполі. 10.05.2022 р. на адресу Головного управління Національної поліції в Донецькій області надійшла скарга ОСОБА_1 щодо невиконання Головним управлінням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року у справі № 200/11419/21. При цьому, зазначає, що позивач, як йому було наголошно представником СППЗ ГУНП в Донецькій області, до 10.05.2022 р. заяву не надав та для ознайомлення із документами, які будуть направлятись до органів ПФУ не прибув. У той же час, рішення суду є обов`язковим для виконання для всіх учасників справи. Оскільки позивач виявив бажання щодо направлення необхідних документів для призначення пенсії лише 10.05.2022 р., то у найкоротший строк - протягом травня 2022 року, СППЗ ГУНП в Донецькій області повторно були зібрані та підготовлені матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 . При цьому, позивачу знову було запропоновано прибути до сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Донецькій області для складання відповідної заяви та ознайомленням із грошовим атестатом, вислугою років та іншими документами. Так, 02.06.2022 р. ОСОБА_1 було надану відповідну заяву про призначення пенсії, а також підписано грошовий атестат №185 від 25.05.2022 р., розрахунок вислуги років та інші матеріали для призначення йому пенсії за вислугу року з 30 березня 2020 року. Таким чином, отримавши необхідні матеріали, ГУНП в Донецькій області 09.06.2022 р. у десятиденний строк направило подання та всі необхідні документи для призначення позивачу пенсії за вислугу років, тобто виконало рішення суду у добровільному порядку.

Як вбачається із вище зазначеного, ГУНП в Донецькій області діяло відповідно до вимог чинного законодавства, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, зазначили, що позивач до виконавчої служби не звертався, а отже до ГУНП в Донецької області примусове стягнення не застосовувалось, а відтак враховуючи викладене наголошує, що рішення суду № 200/11419/21 виконано добровільно у строк визначений п. 12 Постановою № 3-1.

ОСОБА_1 вказує про те, що не направлення документів з 11.08.2021 р. до 09.06.2022 р. (далі - спірний період) спричинило йому моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях. При цьому, не направлення документів відбулось у наслідок бездіяльності ГУНП в Донецькій області, а отже, на його думку, у цьому випадку підлягають застосування норм ст.1173 ЦК України. Позивач, обґрунтовуючи суму моральної шкоди, вказує на те, що відбулось порушення його права на соціальний захист; права на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло; права на вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист осіб офіцерського складу; права мирно володіти своїм майно. Зазначає, що позивач, пов`язує порушення своїх прав саме з бездіяльністю відповідача у період не направлення документів з 11.08.2021 р. до 09.06.2022 р. Головне управління із вказаними обґрунтуваннями не погоджується. Протиправна бездіяльність відповідача, яка була визнана судом апеляційної інстанції у постанові від 31.01.2022 р. по справі 200/11419/21, не стосується спірного періоду. Судом, по вище зазначеній справі визнано протиправну бездіяльність саме на момент звернення позивача до ГУНП в Донецької області. Таким чином, посилання позивача на те, що у цій справі не потрібно доводити протиправність дій чи бездіяльності є безпідставними, оскільки за спірний період, тобто з 11.08.2021 р. до 09.06.2022 р. протиправна бездіяльність ГУНП в Донецькій області у судовому порядку не розглядалась та не визнавалась. Наголошує, що судом було визнано право позивача на отримання пенсійного забезпечення за вислугу років лише 31.01.2022 р., а відповідач без зволікань, виконуючи рішення суду, зібрав відповідні матеріали для направлення подання із додатками до органу ПФУ. Оскільки, у пенсійній справі був відсутній основний документ, який засвідчує бажання особи на реалізацію свого права на пенсій забезпечення - заяви про призначення пенсії, позивачу було наголошено про необхідність з`явитись до відповідача та скласти її. Зазначена заява є реалізацією права особи, а отже ніхто не може зобов`язати її скористатись ним, оскільки воно є особистим правом кожної людини і визнається як таке, яке може бути виконане за власним бажанням. Навіть за наявності відповідного рішення суду про направлення документів для призначення пенсії, необхідна відповідна заява, встановленого зразка, оскільки призначення пенсії є добровільним, а не обов`язковим і ніхто не може зобов`язати особу скористатись цим правом. Так, отримавши рішення суду та усі необхідні документи, відповідач у строк визначений Порядком № 3-1, тобто протягом 10 днів з моменту отримання заяви направив подання із необхідними документами для призначення ОСОБА_1 пенсії. Таким чином, за спірний період, а саме з 11.08.2021 р. до 09.06.2022 р. відсутня бездіяльність Головного управління, а отже підстав для застосування ст. 1173 ЦК України не має.

Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди. Отже, позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. У той же час, позивач взагалі не доводить факт бездіяльності відповідача. Щодо моральної шкоди, яка полягала у його душевних стражданнях, то позивач не наводить жодного обґрунтування чи доказу, які б засвідчували факт її спричинення. Наголошує, що позивач взагалі недоказує вчинення протиправних дій чи бездіяльності відповідача, а також нанесення йому моральної шкоди та причинно - наслідковий зв`язок між дією та шкодою, а отже підстав для задоволення його позовної заяви не має.

Щодо обґрунтування розміру моральної шкоди. ОСОБА_1 просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 26800 грн., розрахувавши його відповідно гарантованої державою мінімальної заробітної плати, яка встановлена ЗУ «Про Державний бюджет на 2023 рік». Однак, із зазначеним розрахунком погодитись неможливо у зв`язку з тим, що у спірних правовідносинах положення вказаного Закону не є підставою для здійснення розрахунку розміру завданої моральної шкоди. Будь яких інших розрахунків та тим паче доказів завдання моральної шкоди у такому розмірі позивачем, всупереч вимог Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України, позивачем не надано. Таким чином, визначений позивачем розмір компенсації за спричинену моральну шкоду є безпідставним та задоволенню не підлягає відповідно.

Враховуючи вище викладене, а також те, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральних страждань внаслідок дій чи бездіяльності ГУНП в Донецькій області вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУНП в Донецькій області відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі №200/11419/21, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі № 200/11419/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - скасовано.

Прийнято нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення в ГУНП в Донецькій області, яка полягає в невиконанні вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року, № 3-1, а саме: неоформленні всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , не ознайомлення з ним і ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення в ГУНП в Донецькій області відповідно до пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , ознайомити з ним ОСОБА_1 і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

На підставі зазначеної вище постанови 16.02.2022 р. видано виконавчий лист (а.с.8, 15-20).

05.05.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ НП в Донецькій області зі скаргою про не виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі №200/11419/21 (а.с.14).

09.06.2022 р. супровідним листом №140/34/01-2022 сектором з питань пенсійного забезпечення ГУ НП в Донецькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області направлено для виконання виконавчий лист по справі №200/11419/21 (а.с.7).

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі N464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2ст. 77 КАС України) (п. 57).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язував з душевними стражданнями, які виражаються у відчутті тривоги, розпачу, стресу, пов`язаному з тим, що він, пенсіонер, ветеран, учасник бойових дій, був позбавлений з вини відповідача вчасно отримувати забезпечену та гарантовану державою пенсію, на протязі тривалого часу (майже дин рік) - з 11.08.2021 року по 09.06.2022 рік, з порушенням права на соціальний захист, права на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, права на вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на соціальний захист осіб офіцерського складу, права мирно володіти своїм майном, які було гарантоване Державою.

Відповідач зазначив, що не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та шкодою та не надано позивачем доказів заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача за вказаний період.

Доводи суб`єкта владних повноважень щодо відсутності доказів його протиправних дій віносно позивача суд відхиляє, оскільки постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі №200/11419/21 визнано протиправною бездіяльність відповідача.

Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, протиправна бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області в особі Сектору з питань пенсійного забезпечення в ГУНП в Донецькій області, яка полягає в невиконанні вимог пункту 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнення з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року, № 3-1, а саме: неоформленні всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , не ознайомлення з ним і ненаправлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлена постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі №200/11419/21 та має преюдиціальне значення при розгляді справи. Обставини , встановлені судом та викладені у постанові додатковому доказуванню не підлягають та саме в цій частині суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо заподіяння протиправною бездіяльністю відповідача йому моральної шкоди, тобто станом на 31.01.2022 року.

Відповідно до ч.5 ст. 21 КАСУ, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому суд не може погодитись з доводами позивача, що після набрання чинності постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2022 р. по справі №200/11419/2 відповідач продовжував протиправну бездіяльність щодо несвоєчасного оформлення йому необхідних документів для призначення пенсії, їх ознайомлення та направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, так як такі обставини повинні доводитись позивачем в іншому провадженні - адміністративному та суду загальної юрисдикції зазначена категорія спорів непідсудна та жодних рішень адміністративним судом за вказний період не приймалось.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що станом на 31.01.2022 року позивач зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання, пов,язані з протиправною бездіяльністю відповідача, необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Суд вважає, що з урахуванням вразливого стану позивача як учасника бойових дій, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості.

У постанові від 05.12.2018 у справі N 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3ст.23ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70).

Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви.

Позивач звернувся до Першого апеляційного адміністративного суду і постановою даного суду від 31.01.2022 року були захищені права позивача, було визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано відповідача оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії ОСОБА_1 , ознайомити з ним ОСОБА_1 і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яку було виконано 09.06.2022 р.

Отже, встановлення судом факту протиправної бездіяльності відповідача та зобов`язання оформити всі необхідні документи і подання про призначення пенсії позивачу і направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд вважає достатньою сатисфакцією для відновлення прав позивача.

Підстав для розрахунку моральної шкоди, з прив`язкою до мінімальної заробітної плати, суд не вбачає, оскільки такий розрахунок здійснюється у разі перебування особи під слідством чи судом у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», який в даному випадку застосуванню не підлягає.

Тобто моральна шкода в розмірі 26800,00 грн. позивачем не доведена.

Згідно п. 3 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно правових висновків, викладених у Постанові ВС від 18.04.2018 у справі №К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені, тому суд приходить до висновку, щодо часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача моральну шкоду.

Згідно з п.п.13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суд.

Суд вирішуючи питання про судові витрати, керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 82, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячи) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В решті позову - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Курбанова Н. М.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

Відповідачі:

Головне управління Національної поліції в Донецькій області, , 87517, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова, буд.86, остання адреса: 85307, Донецька область, м. Покровськ, вул.Мандрика, б.7

держави Україна в особі Державної казначейської служби України, , 01601, м.Київ, вул.Бастіона, б.6