РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/8631/23

Провадження №: 2/755/4589/23

"07" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді Гончарук В.П.

за участі секретаря - Гриценко О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін , в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), третя особа: Восьма Донецька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить зняти арешт з його майна, що був накладений відповідно до постанови АЕ №033883 від 19.05.2008 р. ВДВС Калинівського РУЮ м. Донецька, реєстраційний номер обтяження 7274128, дата реєстрації 28.05.2008 р, зареєстрований Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ним було укладено договір купівлі - продажу майнових прав, на підставі якого має намір набути у власність житлове приміщення, розташованого в буд. АДРЕСА_1 загальною площею 44,88 м.кв.

Під час оформлення документів щодо реєстрації права власності було з`ясовано що на майно позивача накладено вказаний вище арешт.

Відтак, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право позивача як власника, внаслідок чого останній позбавлений змоги використати свої права як власник, у зв`язку з чим звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

В судове засідання позивач надав заяву в якій наполягав на задоволені позовних вимог та просив справу розглянути на підставі доказів що містяться в матеріалах справи.

Представник відповідача надав до суду пояснення щодо заявлених позовних вимог, де вказав, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні Калінінського РВ ДВС м. Донецьк ГТУЮ у Донецькій обл. перебували ряд виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , надати будь - яку вичерпну інформацію по вищевказаному виконавчому провадженню не уявляється можливим, оскільки приміщення, матеріально - технічна база та документація Калінінського районного відділу державної виконавчої служби м.Донецьк Головного територіального управління юстиції в Донецькій обл. були захоплені в результаті активної фази АТО.

Виконавчі провадження, матеріальна технічна база та інше майно відділу ДВС знаходиться за місцем їх попередньої реєстрації на непідконтрольній тимчасово Україні території. Здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень не уявляється можливим.

Просили слухати справу у відсутність представника відповідача, прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа в зал судового засідання не з`явилася.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Відповідно до договору №Д5/144 купівлі - продажу майнових прав від 17 березня 2021 р. позивач має намір набути у власність житлове приміщення, розташованого в буд. АДРЕСА_1 загальною площею 44,88 м.кв.

Під час оформлення документів щодо реєстрації права власності було з`ясовано що на майно позивача накладено вказаний вище арешт.

Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру боржників містяться відомості, що постановою АЕ №033883 від 19.05.2008 р. ВДВС Калинівського РУЮ м.Донецька, реєстраційний номер обтяження 7274128, дата реєстрації 28.05.2008 р, зареєстрований Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою накладено арешт на майно ОСОБА_1 .

Як убачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 20 грудня 1983 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та в м. Донецьку зареєстрований не був та не проживав.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У позивача будь - яке нерухоме майно у м. Донецьк також відсутнє.

Вказані обставини дають підстави суду дійти висновку, що арешт на майно позивача ОСОБА_1 було накладено випадково за збігом анкетних даних з боржником .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13.

Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до частини першої-третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

При цьому, частина п`ята статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30)

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України, статтями 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», статтями 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Донецького відділу державної виконавчої служби у Донецькому районі Донецької області Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Харків), третя особа: Восьма Донецька державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, накладений відповідно до постанови АЕ №033883 від 19.05.2008 р. ВДВС Калинівського РУЮ м. Донецька, реєстраційний номер обтяження 7274128, дата реєстрації 28.05.2008 р, зареєстрований Восьмою донецькою державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, власник: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: