Справа № 645/4093/23
Провадження № 2-о/645/104/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шевченко Г.С.,

за участю секретаря судових засідань Зінченко Н.Ю.,

розглянувши в порядку окремого провадження в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

10.08.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на 100 метрів до її місця проживання: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести телефоні розмови або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто, а також через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці йому невідомому, а також переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею. Встановити строк обмежувального припису - 6 місяців та покласти на ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування заяви вказує, що вона, її мати ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . Її брат ОСОБА_2 систематично вчиняє насильницькі дії відносно неї та її родичів. Так, 21.07.2023 р. ОСОБА_2 був звільнений з ДУ «Машівська виправна колонія №9» через закінчення строку покарання, яке він відбував за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 за ст. 390-1 КК України. Також, 23.03.2023 р. її брат був засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України до 2 років обмеження волі, яке він не відбуває через оскарження вироку в апеляційному порядку. 21.07.2023 р. ОСОБА_2 приїхав з ДУ «Машівська виправна колонія №9» Полтавської області до м. Харкова та одразу ж почав здійснювати відносно заявниці та її матері ОСОБА_3 домашнє насильство. ОСОБА_2 здійснює домашнє насильство у таких формах: психологічне домашнє насильство (погрози вбивства та фізичної розправи щодо неї, його матері та сестри, нецензурні вирази відносно них), фізичне та економічне домашнє насильство (кидав каміння по вікнам квартири, де вони мешкають, намагався зірвати вхідні двері до квартири з петель задля проникнення до її квартири й реалізації його погроз щодо побиття). Такі дії спричинили у ОСОБА_1 фізичний та душевний розлад, внаслідок чого її мати вимушена була викликати швидку медичну допомогу. Також, 21.07.2023 р. було викликано співробітників поліції, які здійснили заходи реагування до ОСОБА_2 , його було ізольовано з місця події, прийняті заяви від потерпілих та встановлені свідки сусіди. Крім того, ОСОБА_2 здійснив нові дії, а саме - 22.07.2023 року спочатку приблизно о 8:30 год. ранку здійснював домашнє насильство у таких формах: психологічне домашнє насильство (погрози вбивства та фізичної розправи щодо неї його сестри, її рідних, нецензурні висловлювання відносно них), фізичне та економічне домашнє насильство (кидав каміння по вікнам квартири, де вони мешкають, намагався зірвати вхідні двері до квартири з петель задля проникнення до її квартири й реалізації його погроз щодо побиття).Таким чином, ОСОБА_2 продовжує вчиняти дії з домашнього насильства відносно заявниці та її матері. Вважає, що дії є систематичними, це рецидив злочину, за яким є вирок суду й за яким ОСОБА_2 фактично має відбувати покарання у вигляді позбавлення волі на 2 роки. Вважає, що ОСОБА_2 небезпечний для неї та її рідних. Останній взагалі не реагує на зауваження. Також, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, протокол ВАБ№46181 від 07.08.2023 р. та в порядку ст. 221 КУпАП направлено для розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова, вих. №11168/119-59/01-23 від (08.08.2023 р., ще було складено постанову ВАБ№324337 від 07.08.2023 р. за ст. 182 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85,00 гривень. За твердженням заявниці, такі дії викликають у неї побоювання за свою безпеку та за безпеку дитини, спричиняють емоційну невпевненість і почуття нездатності захистити себе.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала та просила її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, що відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Беручи до уваги необхідність дотримання строку, протягом якого може бути розглянута дана справа (72 години), суд вважає за необхідне провести розгляд справи у відсутність заінтересованої особи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, викладені у заяві про встановлення обмежувального припису, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення учасників процесу, суд встановив наступне.

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 , заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з свідоцтва про народження, виданого повторно 04.06.2020 серії НОМЕР_2 , зареєстрованого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 758, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 11 серпня 2023 р., виготовленої судом з Реєстру територіальної громади м. Харкова, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У заяві ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 систематично вчинює психологічне насильство відносно заявниці та її близьких родичів (погрози вбивства та фізичної розправи щодо заявниці, її матері та сестри, нецензурні вирази відносно них), фізичне та економічне домашнє насильство (кидає каміння по вікнам квартири, де вони мешкають, намагався зірвати вхідні двері до квартири з петель задля проникнення до її квартири й реалізації його погроз щодо побиття). 21.07.2023 р. брат заявниці ОСОБА_2 був звільнений з ДУ «Машівська виправна колонія №9» через закінчення строку покарання, яке він відбував за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 р. за ст. 390-1 КК України. Також, 23.03.2023 р. брат заявниці був засуджений вироком Октябрського районного суду м. Полтави за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України до 2 років обмеження волі, яке він не відбуває через оскарження вироку в апеляційному порядку. Крім того, ОСОБА_7 вказала, що вона неодноразово зверталась за захистом своїх прав до поліції, про що працівниками поліції відносно ОСОБА_2 було складено протоколи про адміністративні правопорушення ч.1 ст.173-2 КУпАП, протокол ВАБ№46181 від 07.08.2023 р. та в порядку ст. 221 КУпАП направлено для розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова, вих.№11168/119-59/01-23 від 08.08.2023р., ще було складено постанову ВАБ№324337 від 07.08.2023 р. за ст. 182 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85,00 гривень.

19.05.2021 року Фрунзенським районним судом м. Харкова вже ухвалено рішення у справі № 645/3107/21 про видання обмежувального припису відносно ОСОБА_2 за фактом вчинення ним домашнього насильства, із забороною перебувати за місцем проживання та його фактичним місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців.

Також, вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2021 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

З матеріалів справи вбачається, що мати заявниці ОСОБА_3 неодноразово зверталась до ВП №2 ХРУП№2 ГУ НП в Харківській області (21.07.2023, 22.07.2023) з заявами про вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 відносно неї та її доньки-заявниці по справі ОСОБА_1 . З довідки за підписом заст. начальника СП ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Татарова Д., начальника СП ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області Кузьменко О. вбачається, що відносно ОСОБА_2 було складено постанову серії ВАБ№324337 від 07.08.2023 за ст. 182 КУпАП. Також, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (протокол ВАБ№464181 від 07.08.2023), та 07.08.2023 вказаний протокол в порядку ст. 221 КУпАП направлено до розгляду до Фрунзенського районного суду м. Харкова

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р., встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця, суд приймає до уваги показання заявниці, яка посилаючись на докази, підтвердила факти неодноразових конфліктів між сторонами, а тому пояснення заявника можна сприйняти за об`єктивно вільні та неупереджені.

Таким чином, на підставі наданих заявником належних та допустимих доказів, судом було встановлено обставини вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису строком на 6 місяців, яким заборонити ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_2 вести телефонні розмови з ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці йому невідомому, а також переслідувати ОСОБА_3 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Керуючись статтями 4, 6, 10, 18, 258-259, 263-265, 273, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 наближатися на 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести телефонні розмови з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці йому невідомому, а також переслідувати ОСОБА_1 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Встановити строк дії обмежувального припису - 6 (шість ) місяців.

Строк дії обмежувального припису рахувати з дня ухвалення рішення.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Копію рішення направити до ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП у Харківській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік, та до Виконавчого комітету Харківської міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.08.2023 року.

Суддя Г.С. Шевченко