Дата документу 15.08.2023 Справа № 322/906/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 322/906/18 Головуючий у 1 інстанції: Шиш А.Б.
№ 22-ц/807/1559/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2018 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29 липня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань відповідачем, станом на 15 травня 2018 року, у неї виникла заборгованість в сумі 113228 гривень 93 копійки, а саме: 7652 гривні 12 копійок заборгованість за кредитом, 105576 гривень 81 копійка заборгованість по процентам за користування кредитом.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 113228 гривень 93 копійки.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 53996 гривень в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором та 840 гривень 30 копійок судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без розгляду.

В обґрунтування скарги зазначено про відсутність доказів повноважень Голови Правління Банку Пахачук Г.Д., яка видала довіреність представнику позивача Чепига Д.О. Також апелянт стверджує, що позивач не ознайомлював останню з умовами та правилами банківських послуг за наданим кредитом, на підставі чого нарахування відсотків за ставкою 30%, 34,8%, 43,2% за користування кредитними коштами є протиправним.

Позивач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 29 липня 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено договір, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В заяві на отримання кредиту ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами та правилами складає кредитний договір.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка, за розрахунком позивача, станом на 15 травня 2018 року, становить 113228 гривень 93 копійки, а саме: 7652 гривні 12 копійок заборгованість за кредитом, 105576 гривень 81 копійка заборгованість по процентам за корист

ування кредитом.

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. Як вбачається із наданої позивачем довідки, строк дії виданої відповідачу картки останній день серпня 2016 року.

Із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 вбачається, що останній платіж на погашення кредиту був здійснений нею 09 жовтня 2015 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту укладання сторонами кредитного договору, а також факту неналежного виконання позичальником своїх обов`язків із повернення кредиту. Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд звернув увагу, що позичальник зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За вказаних обставин суд зазначив про відсутність підстав для стягнення з позичальника на користь Банку процентів, нарахованих після 31 серпня 2016 року

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується повною мірою, виходячи з наступного.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України регламентовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи положення статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із матеріалів судової справи встановлено, що ОСОБА_1 29 липня 2008 року підписала заяву про надання кредитного ліміту у сумі 500 грн в Приватбанку.

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та погоджується з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також у вказаній заяві зазначено розмір процентної ставки по кредиту 2,5% на місяць.

На підтвердження своїх вимог, позивач долучив до позову копію довідки про умови кредитування, підписану відповідачем.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення по справі, вважав, що сторонами кредитного договору погоджено нарахування відсотків, на підставі чого стягненню з відповідача підлягала заборгованість по процентам за користування кредитом в межах строку кредитування.

Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції невідповідними фактичним обставинам справи та суперечливими, оскільки вони здійсненні із неправильним використанням положень Договору як правової підстави для виконання зобов`язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.07.2008 р., укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 15.05.2018 р., заборгованість за Договором становить: 7 652,12 грн (тіло кредиту), заборгованість по відсоткам за користування кредитом 105 576,81 грн.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія приймає доводи апелянта щодо непогодження договору із умовами про сплату процентів за користування кредитними коштами з огляду на наступне.

Надані позивачем у якості доказів заява позичальника та довідка про умови кредитування не можуть свідчити про дотримання прав споживача послуг, не мають між собою жодного зв`язку, тому що в кожному з них не має застереження про їх поєднання взаємними договірними умовами тощо.

Разом з тим, зазначення у заяві про надання кредитного ліміту розміру процентної ставки не може вважатися погодженням між сторонами кредитного договору умов нарахування таких відсотків, порядок їх сплати та погашення.

Відтак, суд першої інстанції зробив хибний висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову, ґрунтуючись тим, що зазначені документи становили спільно між собою та з Умовами кредитування єдиний договір з його обов`язковими умовами та реквізитами.

Таким чином Банк, вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення лише фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, є наявність правових підстав для стягнення з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 7 652,12 грн.

Колегія суддів відхиляє твердження апелянта щодо відсутності повноважень особи, яка підписала позовну заяву.

Так, апелянт стверджувала про відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 , яка видала довіреність на представництво інтересів банку ОСОБА_3 , діяла в якості Голови Правління Банку.

Між тим, такі твердження апелянта спростовуються інформацією, яка міститься у відкритому доступі, зокрема на веб-сайті https://opendatabot.ua/c/14360570 міститься інформація, яка підтверджує повноваження, зокрема, ОСОБА_2 .

Відтак, відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення із залишенням позовної заяви без розгляду.

З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки судом першої інстанції не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (6,76%) вимог, на користь АТ КБ «ПриватБанк»з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції у розмірі 178,67 грн. З позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1081,78 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України розмір стягненого з Банку на користь ОСОБА_1 судового збору підлягає зменшенню до 903,11 грн (1081,78 грн 178,67 грн). Відтак, сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 травня 2019 року по цій справі змінити, зазначити, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає 7 652 (сім тисяч шістсот п`ятдесят дві) гривні 12 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» компенсацію витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 903 (дев`ятсот три) гривні 11 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков