У х в а л а

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 640/12317/18

провадження № 61-11351ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Прокуратура Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури,

В с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури, який у подальшому уточнив та просив стягнути 300 000,00 грн на його користь з бюджету держави в якості компенсації за моральну шкоду, перерахувавши вказану суму на банківський рахунок на його ім`я.

Позовна заява мотивована тим, що з 1986 року він проходив службу в органах внутрішніх справ.

05 червня 2015 року Дергачівським районним відділом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000959 за фактом замаху на вбивство ОСОБА_2 та розпочато досудове розслідування.

10 червня 2015 року слідчим СВ Дергачівського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області повідомлено про підозру ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК України.

Також, 10 червня 2015 року прокуратурою Дергачівського району Харківської області повідомлено про підозру ОСОБА_1 , який перебував на посаді командира взводу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК України.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 липня 2015 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 липня 2015 року йому продовжено запобіжний у вигляді тримання під вартою до 10 серпня 2015 року.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2015 року йому продовжено запобіжний у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2015 року.

Постановою процесуального керівника з кримінального провадження № 0000959 від 05 червня 2015 року, від 11 вересня 2015 року виділено кримінальне провадження № 0000765 за фактом організації на вбивство ОСОБА_2

05 жовтня 2015 року Харківською установою виконання покарань № 27 його звільнено з-під варти у зв`язку зі спливом строків тримання під вартою.

За результатами досудового розслідування 25 листопада 2015 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури області Шпаком Є. А. закрито кримінальне провадження відносно нього на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України.

Зазначив, що під час його знаходження під вартою, наказом № 741 від 22 червня 2015 року «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» скорочено усі посади лінійного відділу станції «Харків-Пасажирський» Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці. Наказом Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці № 195 о/с від 23 червня 2015 року його звільнено в запас за п.64 «Г» (через скорочення штату).

Вказав, що в рамках кримінальної справи протягом періоду з 10 червня 2015 року по 05 жовтня 2015 року внаслідок незаконних дій посадових осіб він заходився в СІЗО і йому була завдана моральна шкода.

Зазначив, що за період досудового слідства часом в 5 місяців 15 днів, з ним проводилась мінімальна кількість слідчих дій, а тримання його такий тривалий час під вартою направлено не на встановлення істини по справі, а на спричинення психологічного тиску з метою отримання з його боку визнання в скоєнні злочину, якого він не скоював.

Вказав, що співробітниками прокуратури, які проводили досудове розслідування спричинювався на нього психологічний тиск, який був виражений спочатку в погрозах, а потім у висловлюваннях «взяти на себе злочин» меншої тяжкості в обмін на зміну запобіжного заходу. В процесі досудового розслідування жодних доказів, вказуючи на факт скоєння ним злочину, який був йому інкримінований, добуто не було. Підозра не знайшла свого підтвердження, тобто відбулось незаконне затримання, взяття та тримання під вартою.

Зазначив, що у зв`язку зі знаходженням під слідством та триманням під вартою, він не приступив до виконання службових обов`язків. Йому не було нараховано та виплачено заробітну плату за 3 місяці 2015 року. Він був звільнений за скороченням штату в період знаходження під вартою, відправлений на пенсію в період знаходження під вартою та йому не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні.

Крім того, знаходячись під вартою в спеціальній установі, він отримав хронічне захворювання-гепатит С. Після звільнення з-під варти, оскільки в родині склалось тяжке матеріальне становище, він був вимушений піти працювати за контрактом, а не лікуватись. У 2019 році, знаходячись на службі, йому стало погано та він був направлений до шпиталю з діагнозом «хронічний вірусний гепатит С» та поставлений на Д-облік в 22 інфекційну лікарню м. Харкова.

Вказав, що змінився стан його здоров`я, він був змушений змінити рід діяльності та внаслідок його притягнення до відповідальності, його знайомі та співробітники стали ставитись до нього упереджено та він втратив можливість кар`єрного зросту.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 60 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3 611,00 грн компенсації витрат, пов`язаних з проведенням судово-психологічної експертизи та 1 116,54 грн компенсації з проведення судово-медичної експертизи.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Харківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року - без змін.

28 липня 2023 року Харківська обласна прокуратура (далі - заявник) засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року.

У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції змінити рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 36 850,00 грн, в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в справах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, а ціна позову у справах, у яких заявлено кілька самостійних вимог, визначається загальною сумою всіх вимог.

Як убачається з матеріалів касаційного провадження, предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури у розмірі 300 000,00 грн.

Ціна позову в даній справі складає 300 000,00 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00*250=671 000,00 грн).

Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів попередніх інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Разом із цим, у касаційній скарзі заявник посилається на обставини, передбачені підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга має виняткове значення для держави та заявника. Зазначає, що вирішення судом касаційної інстанції спору у даній справі сприятиме упередженню безпідставного стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь позивачки суми коштів за необґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку, що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вказані доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань для розгляду малозначної справи в касаційному порядку. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями у цілому не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Крім того, посилання заявника на застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, але не є доводом, який в розумінні підпунктів а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Зазначене відповідає Рекомендації № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Харківської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Прокуратура Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями прокуратури.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук