ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Суми

Справа №583/3621/21

Номер провадження 22-ц/816/429/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року у складі судді Яценко Н.Г., ухваленого в м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп» (далі - ТОВ «АІА Фінанс Груп») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивувало тим, що 02 березня 2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 1858569 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом відповідачки 14 лютого 2019 року та Індивідуальної пропозиції (оферти) № 1858569 укладення договору про надання кредиту від 02 березня 2019 року, які акцептовані позивачем 02 березня 2019 року шляхом підписання електронним підписом позивача. Заявки на отримання кредиту відповідача № 1858569 від 02 березня 2019 року на обраних позивачем умовах. Крім того, 02 березня 2019 року позивач та відповідач уклали договір про внесення змін (доповнень) до умов Договору про надання кредиту № 1858569 від 02 березня 2019 року. Вказаний договір був укладений в електронній формі.

За умовами договору строк кредиту - 30 днів, сума кредиту - 6000 грн, сума процентів - 1899 грн. Грошові кошти у розмірі 6000 грн перераховані на рахунок відповідачки 02 березня 2021 року. Крім того, за договором про внесення змін умови кредитування були доповнені наступними умовами: строк кредиту - 30 днів, сума кредиту 1200 грн, сума процентів - 387 грн. Грошові кошти у сумі 1200 грн перераховані на рахунок відповідачки 02 березня 2019 року.

Термін для повернення відповідачкою кредиту та нарахування процентів за договором з урахуванням умов договору про внесення змін - до 01 квітня 2019 року. Однак, відповідачкою у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Крім того, за період прострочення повернення кредиту нараховані проценти в сумі 96 120 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 105 606 грн 00 коп.; суму сплаченого судового збору в розмірі 2379 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 10280 грн 30 коп.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року позов ТОВ «АІА Фінанс Груп» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором № 1858569 від 02 березня 2019 року в розмірі 105 606 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано, що надана на дослідження паперова копія начебто кредитного договору не містить її особистого підпису. Матеріали справи не містять доказів того, що договір підписаний електронним цифровим підписом, а тому такий правочин не може вважатися таким, що підписаний сторонами із відповідними правовими наслідками.

Наголошує на тому, що до позову не додано належних доказів надсилання одноразового цифрового ідентифікатора на її телефон.

Скаржниця стверджує, що її номер мобільного телефону не НОМЕР_1 , а НОМЕР_4. Відомостей від оператора мобільного зв`язку про належність номеру, а також про отримання чи надсилання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором суду не надано.

До позову не додано статут ТОВ «АІА Фінанс Груп», де б було вказано, що вказане товариство має право видавати кредити як фінансова установа.

Вважає, що місцевим судом було допущено грубі порушення її процесуальних прав.

Суд прийняв з порушенням строків та порядку подання диск з договором, який не може бути електронним договором.

Судом не враховано, що матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що примірник електронного договору був вручений як споживачу їй у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, що позивачем не спростовано.

Інші додатки - оферта, паспорт кредиту, інше, на які посилається позивач, всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником не підписані й оригінали цих документів кредитором їй передані не були, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Стосовно визначених позивачем процентів в розмірі 96 120 грн, звертає увагу, що в даному випадку розмір процентів істотно більший, ніж сам кредит. Зазначає, що відповідно до п. 5) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції - суми кредиту) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач вводить в оману щодо істотних умов договору, зокрема, щодо непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання.

Також зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін; стягнути з відповідачки на користь позивача суму понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 672,97 грн.

Наголошує на тому, що факт укладення договорів відповідачем є преюдиційним, оскільки вказані обставини встановлені рішенням суду від 16 липня 2021 року у справі № 583/1869/21. Стосовно того, що на момент укладення договорів одним із фінансових номерів відповідача був номер НОМЕР_5, зазначає, що це підтверджується інформацією з кредитного звіту відповідача в АТ «Українське бюро кредитних історій». Твердження відповідачки про порушення її прав та не дослідження доказів спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи. Стосовно доводів щодо ненадання статутів та відомостей, що свідчать про право позивача на надання кредитів, зазначає, що інформація про позивача як фінансову установу є публічною. Відповідачка з вимогами про визнання недійсними положень, зокрема, про розмір процентів, до суду не зверталася, судові рішення про визнання недійсними договорів укладених між позивачем та відповідачкою відсутні. Наголошує на тому, що за період прострочення проценти нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі, визначеному п. 2.11 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2019 між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 1858569 в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, який підписано електронним цифровим підписом позивача та акцептовано відповідачкою шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором (а.с. 5-21, Т. 1).

В п. 1.1 розділу III Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту зазначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених Договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника.

Згідно п. 2.2 розділу III Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених договором, зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному Особистому кабінеті на підставі умов договору.

Відповідно до п. 2.6 Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту.

Положеннями п. 2.10 Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені згідно п. 2.8 Договору, в останній день строку користування Кредитом.

Згідно індивідуальної пропозиції (Оферти) № 1858569 укладення договору про надання кредиту та паспорту споживчого кредиту, в якому міститься інформація, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, підписаних ОСОБА_1 02 березня 2019 року електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором, сума кредиту становить 6000,00 грн, плата за користування кредитом складає 1899,00 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом становить 385 %.

Також, 02 березня 2019 року між ТОВ «АІА Фінанс Груп» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір № 1907369 про внесення змін (доповнень) до умов договору про надання кредиту та паспорту споживчого кредиту, за яким сума кредиту склала 1200,00 грн, плата за користування кредитом - 387,00 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом становить 380 % (а.с. 29-40, Т. 1).

Згідно інформації про підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором 02 березня 2019 року на номер мобільного телефону відповідачки ОСОБА_1 НОМЕР_2 надійшли SMS-повідомлення, в яких вказано коди для підтвердження згоди з умовами договору 9832416 та 943849 (а.с. 92, 93). Обставина надіслання смс-повідомлень відповідачці з кодами для підтвердження з умовами договору підтверджується витягом з реєстру надісланих смс-повідомлень клієнту (а.с. 41, Т. 1).

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 29 червня 2021 року вбачається, що на банківський рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_3 через платіжний сервіс банку LiqPay (CREDIT365VISA) 02 березня 2019 було здійснено нарахування коштів в сумах 6000,00 грн та 1200,00 грн. (а.с. 42).

Граничний строк повернення ОСОБА_1 кредиту та нарахованих процентів за Договором було встановлено у 30 днів, тобто до 01 квітня 2019 року включно. Однак, позичальник у вказаний строк суму кредиту та нараховані проценти за його користування не повернула.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 липня 2021 року у справі № 583/1869/21 визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 31134 від 18 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості за кредитним договором № 1858569 від 02 березня 2019 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 109-117, Т. 1).

Згідно розрахунку позивача розмір заборгованості відповідачки станом на 07 вересня 2021 року становить 105 606 грн, з яких: заборгованість за кредитом (згідно заявки) становить 6000 грн, проценти (згідно заявки) - 1899 грн, проценти (згідно п. 2.11. Договору) - 80 100 грн, сума кредиту (згідно Договору про внесення змін) - 1200 грн, проценти (згідно Договору про внесення змін) - 387 грн, проценти (згідно п. 2.11. Договору про внесення змін) - 16 020 грн (а.с. 3, Т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «АІА Фінанс Груп» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка допустила неналежне виконання умов кредитного договору, який було укладено в електронній формі, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» зазначених сум складових спірної заборгованості.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Підставами позовних вимог ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» є неналежне виконання відповідачкою умов кредитного договору, який було укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч. 1 ст. 642 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачкою здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення кредитного договору № 1858569 від 02 березня 2019 року.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що кредитний договір не містить особистого підпису відповідачки колегія суддів зауважує, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з приписами ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, не доведено, що вона не використовувала одноразовий ідентифікатор для підписання електронної форми кредитного договору, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, заповненням та підписанням Договору про надання кредиту відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Також, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги відносно того, що нараховані позивачем відсотки на загальну суму 96 210 грн суперечать Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 2.11 договору передбачено, починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов`язок сплати процентів згідно з вказаним пунктом Договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування.

При цьому відповідачка ознайомившись із вказаними умовами та погодилася з ними, підписавши заявку на отримання кредиту шляхом використання одноразового ідентифікатора.

Із зустрічним позовом про визнання недійсним пунктів кредитного договору вона не зверталася. Отже, оскільки договір та його умови в судовому порядку не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін.

Скаржниця вважає, що в даному випадку підлягає застосуванню висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З цього приводу колегія суддів зауважує наступне.

В даній справі, виходячи зі змісту п. 2.11 договору, визначений розмір процентів за користування кредитними коштами після спливу строку кредитування, тобто за неправомірне користування кредитними коштами.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного слідує, що згідно ст. 625 ЦК України договором може бути встановлено інший розмір процентів річних за неправомірне користування коштами.

В даному випадку проценти нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, визначеному п. 2.11 договору.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ТОВ «АІА Фінанс Груп» - адвокатом Литвинцем С.А. було заявлено клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 672,97 грн в суді апеляційної інстанції, яка надавалася адвокатом Литвинцем С.А. на підставі договору про надання правової допомоги № 21-3 від 01 вересня 2021 року.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копію додаткової угоди № 7 від 13 липня 2022 року до договору № 21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року та акту № 230309-1 від 09 березня 2023 року про надані послуги згідно договору № 21-3 про надання правничої (правової) допомоги від 01 вересня 2021 року, згідно якого загальна вартість наданих послуг за договором в розрізі даного акту 10 672 грн 97 коп. Пунктом 2 вказаного Акту передбачено, що сторони підтверджують здійснення розрахунку за договором в розрізі даного Акту на момент його підписання. Проте, стороною позивача не було надано апеляційному суду платіжного документу про сплату позивачем адвокату Литвинцю С.А. витрат на правничу допомогу, тобто витрати документально не підтверджені. Відповідно відсутні підстави для задоволення вимоги про їх відшкодування.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов