Справа № 757/2483/22-ц
Провадження № 2/752/5848/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.08.2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Солодовник Я.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

у січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 500978683 від 29.05.2015, укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про те, що 29.05.2015 року між АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», укладеного кредитний договір № 500978683. Позивач зазначає, що вказаний договір укладено з порушенням закону, а саме: незрозуміло хто від імені банку підписав вказаний договір; пункт 2.4 договору не заповнений; не визначено зміст договору згідно ст. 628 ЦК України. Зазначене, на думку позивача, є порушенням закону при укладенні договору, у зв?язку із чим такий договір має бути визнаний недійсним у судовому порядку.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2022 року матеріали цивільної справи направлено до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 12).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 21-22).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2023 року цивільну справу передано до розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 25-26).

Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Судом встановлена наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 29.05.2015 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500978683, відповідно до умов розділу № 1 якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає кредит на наступних умовах: сума кредиту - 29 120,30 грн; процентна ставка за користування кредитом - 15,99% , тип - фіксована; дата повернення кредиту та платежів по кредиту - 02.06.2020 року.

Кредит надається позичальнику, шляхом готівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500488794 від 29.05.2014, на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий позичальнику в АТ «Альфа-Банк» суми грошових коштів у розмірі 29 120,30 грн. (а.с. 3).

Частина 3 статті 6 ЦК України визначає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, проте, не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Отже, істотними умовами кредитного договору є забезпеченість, повернення, строковість, платність та цільове використання кредиту.

Оспорюваний кредитний договір містить всі істотні умови, що визначені законом для такого виду договорів.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Закріплена зазначеною статтею 204 ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили; у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов`язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Тлумачення статей 215, 216 ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Укладення та підписання оспорюваного кредитного договору, позивач не заперечує.

Позивач своїм підписом у кредитному договорі, підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та орієнтовною вартістю кредиту, а так само умовами повернення кредиту, до його укладення і згодна з такими умовами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Враховуючи викладене, суд надходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що при укладенні оспорюваногодоговору кредиту було порушено вимоги закону, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що є підставою відповідно до вимог ст. 215 ЦК України для визнання договору недійсним.

Обставини, на які посилається позивач, зокрема, щодо нерозбірливого зазначення прізвища уповноваженої особи банку на підписання кредитного договору, не є підставами в розумінні положень ст.ст. 203, 215 ЦК України для визнання правочину недійсним.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору № 500978683 від 29.05.2015, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання кредитного договору недійсним, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: