Справа № 369/4233/21
Провадження № 2/369/512/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

представника позивача - Макаренка С.С.,

представника відповідача 2, 3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/4233/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ», в якому просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414578) та скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_2 на 7/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414532) та скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_3 на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовував ти, що 16.11.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 691/П/99/2007-840 на підставі заяви про надання кредиту у розмірі 122410,19 доларів США для придбання цінних паперів.

Відповідно до розділу 1 договору, банк надав відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 122410,19 доларів США, на строк 20 років з 16.11.2007 року до 16.11.2027 року у порядку, визначеному розділом 1 договору.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання цінних паперів облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 10542 шт, емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 гривень, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-277/81-06-2/2007/001 від 08.11.2007 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «КУА «Ексінор» з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру, яка по договору про резервування/бронювання приміщення № 1А2/1/6/15/Ж від 30.10.2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «УКРГАЗ», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки, позивачу стало відомо, що відповідач 1, 23.10.2009 року отримавши свідоцтво про право власності зареєстрував за собою квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4.3.5. Кредитного договору - відповідач 1 протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язаний укласти з Банком Договір іпотеки нерухомості.

В порушення вимог передбачених п. 4.3.5 Кредитного договору, відповідач 1 отримавши свідоцтво про право власності на майно, продав його третій особі.

03.11.2009 року, між відповідачем 1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 5145.

Представник позивача, також звертав увагу суду, що 09.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі № 761/31506/13 про стягнення з відповідача 1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 691/П/99/2007-840 у розмірі 1 693 339,00 грн.

05.08.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрфінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовам даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», договором застави цінних паперів № 17 ДМП укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

30.09.2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», договором застави цінних паперів № 17 ДМП укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

03.06.2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі та витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. ( АДРЕСА_3 ) належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, а саме: з посвідченням договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року зареєстрований в реєстрі за номером 5145 щодо квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

22.07.2023 року відповідачем 2 та відповідачем 3 через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останні вказали, що зобов`язання позичальника, передбачене п. 2.1.3 та 4.3.5 виникло 23.10.2009 року, але ВАТ КБ «Надра» не вжив заходи та не скористався правом захисту в суді своїх порушених прав, у зв`язку з чим відповідач 2 та відповідач 3 просили застосувати строк позовної давності.

Крім того, зазначили, що позивачем не доведено факту порушення його прав оспорюваних правочином з огляду на наявність рішення Шевченківського районного суду м. Києва № 761/31506/13, кредитного договору № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року, договору застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № 277/81-60-2/2007/001 від 16.11.2017 року, договору застави цінних паперів № 213 від 16.11.2007 року.

Вказували, що у справі № 369/4233/21, що розглядається Києво-Святошинським судом Київської області - відсутні всі тези та відповідно сукупність наведених обставин, на які спирався Верховний Суд у справі № 619/82/19, а саме: відповідач 1 відчужив майно 30.11.2009 року до моменту пред`явлення до нього позову та відкриття провадження у праві № 761/31506/13 та у справі № 369/4233/21; майно відчужене на підставі оплатного договору купівлі-продажу квартири, майно відчужене на користь сторонньої особи, після відчуження спірного майна у відповідача наявне інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

Також вказували, що позивачем не доведено чим саме порушені його права фактом укладення 03.11.2009 року договору купівлі-продажу квартири, а добросовісність набуття майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - одна з обставин, що має значення для справи.

На підставі вище наведеного. просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

21.05.2021 року адвокат Неведомський В.О. через канцелярію суду зареєстрував заяву про вступ у справу в якості третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ», яка не заявляє самостійних вимог.

28.10.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. через канцелярію суду зареєстровано належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Рвач Ж.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.11.2009 року за реєстровим № 5145 та копії документів на підставі яких було посвідчено вище вказаний договір купівлі-продажу.

15.11.2021 року представником відповідача 1 ОСОБА_1 - адвокатом Сойніковим О.В. через канцелярію суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідач 1 заперечує у задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності.

Крім того, зазначив, що відповідач 1 23.10.2009 року отримав від забудовника свідоцтво про право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Після отримання свідоцтва про право власності відповідач 1 звернувся до банку для отримання інформації відносно укладення з Банком договору іпотеки нерухомості. Банк повідомив відповідача 1, що немає необхідності укладення договору іпотеки нерухомості, оскільки кредит забезпечено заставою цінних паперів.

За таких обставин, ні порушуючи вимог, передбачених п. 4.3.5 Кредитного договору, відповідач 1 отримавши свідоцтво про право власності на майно, здійснив відчуження майна третій особі.

Звертав увагу суду, що 09.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/31506/13 було винесено рішення стягнення з відповідача 1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 691/П/99/2007-840 у розмірі 1 693 339,00 гривень.

Позивач (Банк) 22.10.2014 року отримав виконавчий лист, однак не звернувся до виконавчої служби про примусове виконання рішення суду.

Заява позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент») про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 761/31506/13 від 09.04.2014 року Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалами від 03.06.2021 року, від 19.08.2021 року повернуто заявнику без розгляду.

Вказував, що позивачем у справі № 369/4233/21 пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом порушених прав.

На підставі вище наведеного, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

24.11.2021 року представник позивача через канцелярію суду зареєстрував додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що лот облігацій не перерахований (не погашений), що підтверджується інформацією про власників іменних цінних паперів з бази даних Депозитарних установ/Зберігачів, яка надавалась Депозитарієм у 2021 році, відповідно до якої ОСОБА_1 має рахунок в цінних паперах, на якому обліковується 10542 штук облігацій іменних цільових, емітентом яких є ТОВ «УКРГАЗ» із яких 10542 штук складає лот облігацій за спірним договором № 1А2/1/6/15/Ж бронювання об`єкту будівництва від 30.10.2007 року.

Вказував, що враховуючи вище зазначене, об`єкт будівництва, заброньований ОСОБА_1 на підставі договору № 1А2/1/6/15/Ж бронювання ТОВ «УКРГАЗ» по акту приймання-передачі ОСОБА_1 не передавався і не міг бути переданим, так як останній не пред`явив лоту облігації до погашення емітенту (ТОВ «УКРГАЗ») в порядку та на умовах передбачених інформацію про випуск та у зв`язку з чим, ОСОБА_1 не мав жодних законних прав на отримання квартири у власність.

Вказував, що ОСОБА_1 у незаконний спосіб, шляхом підробки та використання підробленого документу - акту прийому-передачі квартири за договором про участь у будівництві об`єкту № 1А2/1/6/15/Ж від 30.10.2007 року, без пред`явлення до погашення лоту облігації емітенту у передбачені договором бронювання та порядком строки, отримав право власності на спірне нерухоме майно та в послідуючому уклав спірний договір щодо його купівлі-продажу.

01.12.2021 року директором ТОВ «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент» Кириченком О.М. через канцелярію суду було зареєстровано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що лот облігацій не перерахований (не погашений), що підтверджується інформацією про власників іменних цінних паперів з бази даних Депозитарних установ/Зберігачів, яка надавалась Депозитарієм у 2021 році, відповідно до якої ОСОБА_1 має рахунок в цінних паперах, на якому обліковується 10542 штук облігацій іменних цільових, емітентом яких є ТОВ «УКРГАЗ» із яких 10542 штук складає лот облігацій за спірним договором № 1А2/1/6/15/Ж бронювання об`єкту будівництва від 30.10.2007 року.

Вказував, що враховуючи вище зазначене, об`єкт будівництва, заброньований ОСОБА_1 на підставі договору № 1А2/1/6/15/Ж бронювання ТОВ «УКРГАЗ» по акту приймання-передачі ОСОБА_1 не передавався і не міг бути переданим, так як останній не пред`явив лоту облігації до погашення емітенту (ТОВ «УКРГАЗ») в порядку та на умовах передбачених інформацію про випуск та у зв`язку з чим, ОСОБА_1 не мав жодних законних прав на отримання квартири у власність.

Вказував, що ОСОБА_1 у незаконний спосіб, шляхом підробки та використання підробленого документу - акту прийому-передачі квартири за договором про участь у будівництві об`єкту № 1А2/1/6/15/Ж від 30.10.2007 року, без пред`явлення до погашення лоту облігації емітенту у передбачені договором бронювання та порядком строки, отримав право власності на спірне нерухоме майно та в послідуючому уклав спірний договір щодо його купівлі-продажу.

Щодо заяви відповідачів про застосування строку позовної давності вказував, що позивач довідався про порушення свого права після відступлення права вимоги, а саме після 30.09.2020 року, а тому строк позовної давності не сплив.

12.01.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено залучити в якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» (08135, Київська обл., Бучанський р-н, с. Чайки, вул. Лобановського Валерія, 37).

16.02.2022 року адвокат Неведомський В.О. через канцелярію суду зареєстрував письмові пояснення третьої особи, в яких зазначив, що ОСОБА_1 у незаконний спосіб, без пред`явлення до погашення лоту облігацій емітенту у передбачені договором бронювання та проспектом емісії строки, отримав право власності на спірне нерухоме майно. Просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

22.08.2022 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент» адвокат Макаренко С.С. через канцелярію суду зареєстрував додаткові пояснення у справі, в яких вказав, що ОСОБА_1 16.11.2007 року звернулася до ВАТ КБ «Надра» із заявою про надання кредиту у розмірі 122 410,19 доларів США для придбання цінних паперів, про що був укладений Кредитний договір № 691/П/99/2007-840.

Відповідно до розділу 1 Договору Банк надав відповідачу-1 грошові кошти в розмірі 122 410,19 доларів США, на строк 20 років з 16.11.2007 року до 16.11.2027 року у порядку, визначеному розділом 1 Договору.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання цінних паперів (дисконтних облігацій) - облігацій у без документарній формі випуску у кількості 10 542 шт., емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 грн., згідно Договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-277/81-06-2/2007/001 від 08.11.2007 року, що укладений між Позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ КУА «Ексінор» з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру яка Договору про резервування / бронювання приміщення № 1А2/1/6/15/Ж від 30.10.2007 року, що укладений між Позичальником та ТОВ «Укргаз», на підставі якого за Позичальником резервується / бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертав увагу суду, що відповідно до Рішення № 5 від 18.01.2008 року Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області «Про присвоєння адреси об`єктам житлового масиву ТОВ «Укргаз» в АДРЕСА_5 » (копія додається) було присвоєно нову адресу, а саме: стара адреса квартири - АДРЕСА_6 , нова адреса квартири - АДРЕСА_4 .

Так, з інформаційної довідки, позивачу стало відомо, що відповідач-1, 23.10.2009 року отримавши свідоцтво про право власності зареєстрував за собою квартиру АДРЕСА_1 (нова адреса).

Відповідно до п. 4.3.5 Кредитного договору - відповідач-1 протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на Нерухоме майно, зобов`язаний укласти з Банком Договір іпотеки нерухомості.

В порушення вимог передбачених п. 4.3.5 Кредитного договору, відповідач-1 отримавши свідоцтво про право власності на майно, продала третій особі.

Так, 03.11.2009 року, між відповідачем-1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 5145. Звертаємо увагу суду, що 09.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/31506/13 було винесено рішення про стягнення з відповідача-1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 691/П/99/2007-840 у розмірі 1 693 339,00 грн.

А отже це дає підстави вважати, що відповідач-1 усвідомлюючи, що на його майно буде звернуто стягнення, навмисно порушив вимоги Кредитного договору та продала квартиру.

Також звертаємо увагу суду на письмові пояснення третьої особи - ТОВ «Укргаз», в яких зазначено, що відповідач-1 шляхом обману, зареєстрував право власності на об`єкт будівництва - квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі вище наведеного, просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

30.08.2022 року представником відповідача 1 через канцелярію суду зареєстрував заперечення на позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності, в яких зазначила, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою, наявність підстав для оспорювання правочину та встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цільове право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Звертаючись 25.03.2021 року до суду позивач зазначає, що він є правонаступником кредитора за кредитним договором № 691/П/99/2007-840 укладеним 16.11.2007 року між відповідачем 1 та ВАТ КБ «НАДРА». Тому позивач позиціонує себе як заінтересовану особу.

При цьому позивач посилається на договір № GL47N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року та договір № GL47N718071_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30.09.2020 року.

Відповідно до договору від 05.08.2020 року до нового кредитора переходить право вимоги до позичальників (їх правонаступників) за кредитними договорами та всіма іншими похідними договорами, право на які виникають у нового кредитора у зв`язку з набуттям прав на умовах цього договору (від 05.08.2020 року), зазначених у додатку № 1 до цього договору (від 05.08.2020 року).

Відповідно до договору від 30.09.2020 року до нового кредитора (позивача) переходить права набути первісним кредитором за договором від 05.08.2020 року.

Позивач зазначає, що відповідно до п. 4.3.5 кредитного договору відповідач 1 був зобов`язаний укласти з банком договір іпотеки нерухомості на протязі трьох днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно. Але в порушення цих вимог, продав квартиру третій особі за договором купівлі-продажу від 03.11.2009 року. Таким чином на думку позивача він, як заінтересована особа, керуючись положеннями ст. ст. 215-216 ЦК України, має право заперечувати дійсність правочину у судовому порядку.

Вказував, що у даному випадку відповідач 1 уклав кредитний договір, який був складений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому кредитний договір у частині зобов`язання позичальника (відповідача 1) у майбутньому укласти договір іпотеки є нікчемним. У зв`язку з чим на думку відповідача 1 у нього немає зобов`язання укласти договір іпотеки у майбутньому. Як наслідок, у позивача не виникло право вимоги за неіснуючим обов`язком.

Крім того, вказував, що у відповідача 1 немає зобов`язання укласти договір іпотеки ще на тій підставі, що з урахуванням положення ст. 635 ЦК України зобов`язання про укладення договору іпотеки припинилось у зв`язку з тим, що воно не виконано вчасно, у строк передбачений пунктом 4.3.5 кредитного договору. Як наслідок , на момент укладення договору про відступлення прав вимоги від 05.08.2020 року до правонаступників права та обов`язки щодо укладення договору іпотеки не перейшли.

Звертав увагу суду, що спірна квартира була продана за договором купівлі-продажу від 03.11.2009 року до звернення банку до суду. Банк цей договір не оспорював.

Щодо позиції третьої особи - ТОВ «УКР ГАЗ» зазначив, що твердження третьої особи не є правдивими та вводять суд в оману. Зазначив, що відповідач 1 не реєстрував право власності на квартиру, це здійснив забудовник - ТОВ «УКРГАЗ» згідно умов договору.

Так, п. 3.7 договору «Оформлення свідоцтва про право власності на об`єкт будівництва та його державна реєстрація здійснюється за рахунок замовника забудовника».

Згідно п. 3.12 вказаного договору «Передача об`єкту будівництва від забудовника замовнику здійснюється лише в порядку погашення лоту облігацій за актом прийому-передачі об`єкта будівництва, в якому зазначається про факт погашення лоту облігацій».

Вказував, що обставини на які посилається ТОВ «УКР ГАЗ» не є предметом позову.

Зауважував, що на даний час ТОВ «УКР ГАЗ» не оспорює право власності відповідача 1 на квартиру.

На підставі наведеного, представник відповідача зазначав, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що: спосіб захисту неефективний, мета позову не приводить до поновлення прав позивача, право за захистом якого позивач звернувся до суду не підлягає захисту по причині нікчемності обов`язку, з якого це право виникає, дія цього обов`язку припинилася в силу положення ст. 635 ЦК України, позивач не надав суду достатньо підстав для оцінки спірного договору, як фраудаторного, строк позовної давності, на протязі якого банк мав право на звернення до суду з метою захисту свого порушеного права закінчився, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

05.09.2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

06.02.2023 року 21.02.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рвач Ж.В. через канцелярію суду було зареєстровано заяви, в яких вона просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності.

10.05.2023 року представник відповідача 1 ОСОБА_1 - адвокат Сойніков О.В. через канцелярію суду зареєстрував додаткові заперечення, в яких вказав, що підтримує в повному обсязі доводи, викладені у запереченнях відповідача 1 від 27.08.2022 року та додатково звертав увагу суду, що згідно п.п. 2.1, 2.2. умов договору бронювання та участі у будівництві № 1А2/1/6/15ж від 30.10.2007 року між ТОВ «УКР ГАЗ» та відповідачем 1, ТОВ «УКР ГАЗ» забудовник бронює за відповідачем 1 об`єкт будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_7 .

Згідно п. 1.1 кредитний договір № 691/П/99/2007-840 укладено 16.11.2007 року цільове використання кредиту - придбання цінних паперів з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_8 .

Відповідно до пункту 4.3.5 кредитного договору позичальник протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язаний укласти з банком договір, передбачений п. 2.1.3 договору, а саме договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 .

Згідно розділу 1, п. 1.1 договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2009 року предмет договору між відповідачем 1 та відповідачами 2, 3: квартира АДРЕСА_1 .

Зауважував, що наведене свідчить про відсутн7ість у п. 4.3.5 кредитного договору № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року обов`язку позичальника (відповідача 1) укладати з банком договір іпотеки протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно щодо квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Щодо пояснень третьої особи ТОВ «УКР ГАЗ» та додаткових пояснень ТОВ «Брайт Інвестмент», що відповідачем 1 у незаконний спосіб, без пред`явлення до погашення лоту облігацій емітенту у передбачені договором бронювання та порядком строки, отримав право власності на спірне нерухоме майно, просив суд не брати до уваги, оскільки доказів на підтвердження такого факту, суду надано не було. Тому просив такі доводи розцінювати як припущення та не може бути взято до уваги при прийнятті рішення. Будь яких аргументованих письмових пояснень по предмету позову ТОВ «УКР ГАЗ» не надав та зауважив, що ТОВ «УКР ГАЗ» не оспорює право власності відповідача 1 на квартиру.

Враховуючи вище наведене просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

01.08.2023 року представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

01.08.2023 року представник відповідача 2, 3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд позов залишити без задоволення.

Інші сторони та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.11.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 691/П/99/2007-840 на підставі заяви про надання кредиту у розмірі 122410,19 доларів США для придбання цінних паперів.

Відповідно до розділу 1 договору, банк надав відповідачу 1 грошові кошти в розмірі 122410,19 доларів США, на строк 20 років з 16.11.2007 року до 16.11.2027 року у порядку, визначеному розділом 1 договору.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, цільовим призначенням кредиту є придбання цінних паперів облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 10542 шт, емітованих ТОВ «УКРГАЗ» з номінальною вартістю кожної облігації 30,00 гривень, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-277/81-06-2/2007/001 від 16.11.2007 року, що укладений між позичальником та продавцем цінних паперів ТОВ «КУА «Ексінор» з подальшим їх обміном на об`єкт нерухомості - квартиру, яка по договору про резервування/бронювання приміщення № 1А2/1/6/15/Ж від 30.10.2007 року, що укладений між позичальником та ТОВ «УКРГАЗ», на підставі якого за позичальником резервується/бронюється об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_10 .

23.10.2009 року, Відповідач 1 зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

03.11.2009 року, між Відповідачем 1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 5145.

03.11.2009 року, між Відповідачем 1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 5145.

05.08.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрфінансгруп» був укладений договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовам даного договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», договором застави цінних паперів № 17 ДМП укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

30.09.2020 року між ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» був укладений договір № GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги. За умовами даного договору ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за кредитним договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра», договором застави цінних паперів № 17 ДМП укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра».

Суд встановив, що відповідно до п. 4.3.5. кредитного договору № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року позичальник протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно, зобов`язаний укласти з банком договір, передбачений п. 2.1.4. договору, а саме Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 .

Крім того, судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145, та договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за № 5145 щодо квартири АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» пред`явлені щодо квартири АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, суд встановив відсутність у п. 4.3.5. кредитного договору № 691/П/99/2007-840 від 16.11.2007 року обов`язку позичальника укладати з банком договір іпотеки протягом 3 робочих днів з моменту реєстрації прав власності на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 .

Щодо пояснень третьої особи ТОВ «УКР ГАЗ» та додаткових пояснень ТОВ «Брайт Інвестмент», що відповідачем 1 у незаконний спосіб, без пред`явлення до погашення лоту облігацій емітенту у передбачені договором бронювання та порядком строки, отримав право власності на спірне нерухоме майно, суд не вважає можливим прийняти до уваги, оскільки доказів на підтвердження такого факту, суду надано не було.

Крім того, суд зауважує, що доказів того, що ТОВ «УКР ГАЗ» оскаржує право власності на спірну квартиру, суду також надано не було.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя статті 203 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України презюмується правомірність правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України, також встановлено свободу договору, з посиланням на ст. 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 31.03.2021 року у справі № 1501/2832/17 зазначив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме собою невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що оспорюванні позивачем: договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 та договір купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145, складенні у присутності сторін із роз`ясненням значення і умов вчиненого правочину та його правових наслідків, встановленням відповідності цього договору дійсним намірам сторін.

Позивачем не було надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, що укладення спірних договорів не відповідало дійсній волі відповідачів, що оскаржуваний договір купівлі-продажу та договір купівлі-продажу вчинявся під впливом обману з боку відповідачів, що відповідачами неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинуло на їх волевиявлення.

При цьому, судом встановлено, що під час укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу та купівлі-продажу відповідачам було роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і відповідачі розуміли значення своїх дій.

Доказів протилежного позивачем не надано.

Суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах права відповідачів 2. 3, як власників квартири захищені і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1750 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у позовних вимогах про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414578) та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414532).

Також позивачем заявлено вимоги про скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_2 на 7/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та скасувати у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_3 на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що позовні вимоги про скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_2 на 7/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_3 на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 є похідними вимогами від основних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414578) та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.11.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Рвач Ж.В., зареєстрований в реєстрі за номером 5145 (номер запису про право власності 5414532) у задоволенні якої судом відмовлено, суд вирішив відмовити у задоволенні вимог про скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_2 на 7/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 та скасування у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) запис про право власності про проведену державну реєстрацію права власності 03.11.2009 року за ОСОБА_3 на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1 , припинити право власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо заявленого відповідачами клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).»

У пункті 137 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine) від 09.01.2013 року, заява № 21722/11, Європейським судом з прав людини було зазначено наступне: «Суд вважає, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), пункт 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень».

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Тлумачення статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц)».

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю, а тому питання про застосування строку позовної давності судом не розглядається.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рвач Жанна Віталіївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРГАЗ» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 11.08.2023 року.

Суддя А.В. Янченко