Справа № 344/1276/23
Провадження № 22-ц/4808/882/23
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 травня 2023 року, у складі судді Татарінової О.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 24 травня 2011 року. У шлюбі в сторін народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син сторін проживає з позивачкою та перебуває на її матеріальному утриманні. ОСОБА_3 навчається у фаховому коледжі закладу вищої освіти «Університет Короля Данила» за освітньо-професійною програмою Інженерія програмного забезпечення за спеціальністю Інженерія програмного забезпечення, на що потребує додаткових коштів для його утримання.

Позивачка зазначала, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина надає, але за неодноразовими її звертаннями, не бере жодної участі у вихованні їхньої спільної дитини і таким чином неналежно виконує свої батьківські обов`язки по утриманні та вихованні їхньої спільної дитини.

Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 травня 2023 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 січня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині одного щомісячного платежу аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального права.

Зазначає, що доводи позовної заяви про те, що апелянт не дає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не відповідають обставинам справи. Так, після розірвання шлюбу з позивачкою, відповідач продовжував надавати синові матеріальну допомогу, самостійно в добровільному порядку перераховує кошти на утримання сина щомісяця, про що свідчать копії виписок переказів на кредитну карту «ПриватБанку».

Також не відповідає дійсності твердження стосовно того, що відповідач не здійснює догляд за сином. Зазначає, що він постійно спілкується зі своїм сином, однак після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України він пішов служити в лави Збройних Сил України і крім спілкування по телефону він не має на разі можливості бути з своїм сином.

Відповідач розуміє свою відповідальність та роль в житті дитини, добровільно утримує та буде утримувати свого сина, сплачує за його навчання.

Зазначає, що на даний час проходить лікування у зв`язку з отриманим пораненням, служба в Збройних Силах України не є його основною роботою.

Також апелянт вказує, що ОСОБА_2 проживає з іншою людиною за кордоном, а він одружився вдруге та має на утриманні неповнолітню дитину, яка також потребує догляду.

Враховуючи наведене просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення, яким призначити мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Позивачка правом на подачу відзиву не скористалась.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері та відсутності добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей, ухвалив стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25 січня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 24 травня 2011 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №144 від 24.05.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 від 24.05.2011 року (а.с.8).

У сторін від спільного проживання у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20.09.2022 (а.с. 7).

Згідно з копією довідки №22115 від 29.12.2022 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою також зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

ОСОБА_3 навчається у фаховому коледжі закладу вищої освіти «Університет Короля Данила» за освітньо-професійною програмою Інженерія програмного забезпечення за спеціальністю Інженерія програмного забезпечення на підставі договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахового молодшого бакалавра № 2021/КІПЗс-48П від 27.07.2021 року.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Зазначені обставини повною мірою були враховані судом першої інстанції.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Оцінюючи докази в їх сукупності та вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина, суд першої інстанцій не встановив наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків, та врахував стан здоров`я та матеріальне становище відповідача.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги заперечення відповідача, оскільки договір між батьками про сплату аліментів на дитину відповідно до ст. 189 СК України укладений не був та розмір коштів, які відповідач добровільно сплачував на утримання дитини сторонами не погоджений.

Посилання апелянта на те, що він одружений та має на утриманні неповнолітню дитину не заслуговують на увагу.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 27 липня 2022 року зареєстрували шлюб.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Таким чином, апелянтом не надано доказів того, що його дружина ОСОБА_9 є непрацездатною та перебуває на його утриманні. Щодо утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , то такий обов`язок покладений на її батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 травня 2023 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин