Головуючий у суді першої інстанції: Матйчук Г.О.
У Х В А Л А

31 липня 2023 року місто Київ

справа № 757/1475/15-ц

провадження №22-ц/824/12997/2023

Київський апеляційний суд в складі судді-доповідача Стрижеуса А. М., вирішуючи питання про прийняття апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування у зв`язку з нововиявленими обставинами, третя особа - ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії у зв`язку з нововиявленими обставинами, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 757/1475/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду 08 червня 2021 року, засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, текст якої містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, зазначав про те, що копію оскаржуваної ухвали засобами поштового зв`язку не отримував, а про наявність ухвали дізнався випадково 29 травня 2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2021 року, зазначені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для подання заяви із зазначення поважної причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій вказує про те, ще в апеляційній скарзі ним було зазначено, що про наявність оскаржуваної ухвали дізнався випадково 29 травня 2021 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що не є врученням судового рішення відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України . Оскільки ,текст оскаржуваної ухвали, як судового рішення, йому не вручено до цього часу, а його обізнаність про розгляд справи не спростовує недотримання судом процедури надіслання повного тексту судового рішення та відліку строку саме після його вручення.

При цьому день належного вручення копії судового рішення може бути встановлений виключно з відповідної відмітки на поштовому повідомленні , або розписки про отримання копії судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду ввід 20 грудня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року про відмову в перегляді рішення від 15 серпня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2016 року у справі № 757/1475/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування у зв`язку з нововиявленими обставинами, третя особа - ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії.

Постановою Верховного Суду від 07 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були врученні у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Встановлено, що в матеріалах справи наявний супровідний лист про направлення стороні копії рішення. Разом з тим, наявність копії зазначеного листа сама по собі не свідчить про його отримання учасником справи. Матеріали справи не містять підтвердження про вручення копії судового рішення ОСОБА_1 , як і не містять доказів про повернення поштових відправлень з відповідною відміткою.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ст.2, ст. 17 ЦПК України, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року пропущений апелянтом з поважних причин, а тому такий підлягає поновленню.

Разом з тим апеляційна скарга, яка не може бути прийнята судом, та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ч.4 ст. 356 ЦПК України, а саме - особою, яка подала апеляцій скаргу не сплачено судовий збір.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 одночасно заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі ч.2 ст. 133 ЦПК України та п.1 ч.1, ч.2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» .

На підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надає відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків.

Вивчивши заявлене клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», відстрочення, розстрочення сплати судового збору на певний строк або звільнення від сплати такого є правом суду, а не обов`язком.

Так, згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України , суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, стаття 8 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав, які суду необхідно врахувати для вирішення питання, зокрема, про звільнення від сплати судового збору.

При цьому, положення Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Підставою для звільнення від сплати судового збору може бути, наприклад, видана в установленому законом порядку довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За змістом цієї практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», «Креуз проти Польщі», сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і у строки, покладається на особу, яка подає скаргу.

За змістом статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням наведеної практики ЄСПЛ, основною підставою для звільнення особи від сплати судового збору (крім осіб, які звільненні від такої сплати в силу вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір») є скрутний майновий стан, який особа повинна довести належними доказами.

Разом з тим, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, надані ОСОБА_1 , не є достатніми доказами скрутного матеріального стану апелянта. Інших доказів на підтвердження обставин щодо майнового стану ОСОБА_1 , серед яких можуть бути довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків,, або документи, що особа є безробітною та не отримує інших доходів тощо, суду у встановленому законом порядку не надано.

Таким чином, з наданих суду документів суд позбавлений можливості встановити наявність реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану.

Оскільки апелянтом не наведено умов та не надано належних доказів на їх підтвердження, а судом не встановлено підстав, визначених у статті 8 вказаного Закону, для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового за подання апеляційної скарги, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Згідно п.п. 9 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною собою, ставка судового збору складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подачі апеляційної скарги становив 454 грн.

Враховуючи наведене, особа, яка подала апеляційну скаргу, необхідно сплати судовий збір в розмірі 454 грн. на реквізити Київського апеляційного суду: ГУК у м.Києві/ Солом`янський район/ 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, рахунок отримувача: UA 0026010; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, код класифікації доходу бюджету 22030101 призначення платежу: судовий збір за позовом (за апеляційною скаргою), ((ПІБ) чи назва установи, організації), Київський апеляційний суд, адреса суду м. Київ, вул. Солом`янська, буд.2-а.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, апеляційну скаргу необхідно залишити без руху, а скаржнику - надати строк для усунення недоліків, попередивши, що в разі невиконання даної ухвали, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута відповідно до вимог ст. ст.185, 357 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст..ст.185,356,357 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги .

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року - задовольнити та поновити його.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків, викладених у мотивувальній частині ухвали, протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Роз`яснити, що у випадку не усунення у встановлений термін недоліку, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М. Стрижеус