Справа № 308/9700/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Майор Ю.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгородсправу в режимі відеоконференції за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ "Таскомбанк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ "Таскомбанк" звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір від 23 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котляровою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2939, згідно якого Іпотекодавець надав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квратиру № 37, загальною площею 58,6 кв.м., що розташований в м. Ужгороді по проспекті Совбоди Закарпатської області.

Дана квартира є предметом іпотеки по кредитному договору № KF 50773 від 11.07.2008 року, укладений між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ «Електрон Банк, ВАТ «Фольксбанк», ПАТ «Фольксбанк»») та ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 230 000,00 дол. США на купівлю житла з кінцевим строком погашення не пізніше 10 липня 2028 року.

За користування кредитом позичальник взяв на себе зобовязання щомісячно забезпечити сплату процентів у розмір 12,5% річних.

Оскільки позичальник перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту та процентах , у липня 2011 року позивачем було подано позовну заяву про звернення стягнення на вказану квартиру.

14.05.2013 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду задоволено позов.

Позивач зазначає , що станом на 28.09.2017 року дане рішення не виконано навіть частково ні в добровільному порядку, ні в прмусовому порядку ДВС.

Позивач вважає , що порушення позичальником його договірних зобовязань по кредитному договору чітко встановлено даним рішенням суду і Банком повністю доведені обставини наявності непогашеної кредитної заборгованості позичальника перед банком.

Позивач зазначає, що в квітні 2012 року власником предмету іпотеки став ОСОБА_8 . Разом з тим, особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця .

При цьому позивач зазначає, що позичальник своїх договірних зобовязаннь згідно вказаного рішення суду не виконав, чим заборгував Банку кошти в сумі 754 952, 64 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 19 985 732,92 грн., в тому числі:

-Заборгованість по кредиту 225 829,71 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 5 978 351, 53 грн.;

-Заборгованість по процентах 438 964,05 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 11 620 620,68 грн.;

-Пеня 90 158,88 дол. США що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 2 386 760,71 грн.

Враховуючи, що позичальник не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 28.09.2017 р. складає 754 952, 64 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 19 985 732,92 грн., яку позивач просив стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу майна Публічним акціонерним товариством «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого продажу.

23.01.2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду письмові заперечення на позовну заяву відовідно до яких, вважає вимоги банку неправомріними та безпідставними. Вважає, що відповідач ОСОБА_8 не може бути відповідачем по справі, оскільки він не брав на себе обовязків іпотекодавця та не є правонаступником за іпотечним договором, а тому він може бути у даній справі тільки третьою особою на стороні відповідачів. Також зазначила, що у звязку з несплатою ОСОБА_6 належних платежів за кредитним договором 09.06.2009 р. ПАТ «Фольксбанк» звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В.І., який вчинив виконавчий напис № 752 на іпотечному договорі щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .

Вказує на те, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року у справі № 308/4816/13-ц задоволено позов ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є позивач та стягнув з ОСОБА_6 , суму боргу за кредитним договором та звернув стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

Вважає, що на даний час вимогу позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки квратиру № 37, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 задоволено двічі.

Вважає, що провадження по даній справі підлягає закриттю, оскільки існує рішення в іншій справі № 308/4816/13-ц, що набрало законної сили та ухвалено з тих же підтав, між тими самими сторонами і про той самий предмет.

23.01.2018 року ОСОБА_4 подала до суду заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вважає , що з дати ухвалення судового рішення (14.05.2013 року) у справі № 308/4816/13-ц про стягнення з ОСОБА_6 суми боргу за кредитним договором (основна вимога) почав спливати термін позовної давності щодо будь-яких інших додаткових майнових вимог, в тому числі додаткової вимоги звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на викладене просила суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

27.05.2019 року позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких зазначає, що 17.05.2019 року при формуванні інформації із державного реєстру речових прав АТ «ТАСКОМБАНК» стало відомо про факт порушення його прав та законних інтересів, як іпотекодержателя нерухомого майна, внаслідок незаконних дій відповідачів щодо відчуження нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці банку, а саме: квратиру № 37, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 стала новим власником іпотечного майна на підставі договору купівлі-продажу, що був посвідчений 25.07.2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І. Право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_2 . Іпотечний договір є дійсним.

Враховуючи викладене просить суд:

залучити до участі у справі у якості співвідповідача - ОСОБА_2 ;

звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом визначеним ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» на підставі рішення суду шляхом продажу майна АТ «Таскомбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право АТ «Таскомпанк» щодо всіх повноважень продавця, необхідних для здійснення такого продажу, а кошти одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог АТ «Таскомбанк» за кредитним договором KF 50773 від 11.07.2008 року в сумі 754 962,64 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. (26,472830 гривень з 1 долар США) становить 19 985 732,90 грн.

закріпити за АТ «ТАСКОМБАНК» права управителя, щодо вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпорядження коштами, отриманими за результатами управління майном; укладення договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов`язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів (в тому числі у відповідній райдержадміністрації, в органах місцевого самоврядування, в банківських установах, житлово-комунальних органах, в органах державної пожежної охорони, в органах газопостачання, у відповідному структурному підрозділі енергозабезпечувальної установи, в органах зв`язку, водоканалу та інших підприємствах, установах та організаціях) з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням нерухомого майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв`язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в тому числі але не виключно права власності, інших речових прав, обтяжень речових прав тощо, щодо їх виникнення, припинення, переходу, зміни тощо) підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановлених чинним в Україні законодавством та цим Договором; інші права необхідні для здійснення належного управління майном.

виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та всіх мешканців вказаної квартири.

29.06.2021 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог відповідно до яких просив суд:

у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року в розмірі 754962,64 дол. США, з яких : заборгованість по кредиту 225 829,71 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 5 978 351, 53 грн.; Заборгованість по процентах 438 964,05 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 11 620 620,68 грн.; Пеня 2 386 760,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 23.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Котляровою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2939, а саме квартиру АДРЕСА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежим експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

Виселити з квратири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та інших мешканців вказаної квартири.

23.09.2021 Представник ОСОБА_2 адвокат Піца М.М. подав до суду відзив віповідно до якого він не згідний з позовними вимогами, вважає їх незаконними, неправомірними та безпідставними. Зокрема вказує на те, що ОСОБА_2 придбала вказану квартиру на законних підставах і їй не було відомо про навність будь-яких обтяжень, тому вона є добросовісним набувачем вищевказної квартири. Під час посвідчення договору купмвлі продажу квартири нотаріусом було первірео відомості про наявність / відсутність у реєстрах прав інших осіб на квартиру. Посилається на правовий висновок ВП ВС у постанові від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17. Окрім цього вказує на те, що вже існує рішення суду, що набрало законної сили, за яким позовну вимогу позивача про звернення стягення на предмет іпотеки задоволено. Просила суд відмовити у позові.

23.09.2021 Представник ОСОБА_2 адвокат Піца М.М. подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

30.11.2021 представником позивача в порядку ст. 49 ЦПК України подано до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить: визнати за АТ «ТАСКОМБАНК» право іпотеки на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 ркоу в розмірі 754962,64 дол. США, з яких заборгованість по кредиту 225 829,71 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 5 978 351, 53 грн.; Заборгованість по процентах 438 964,05 дол. США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 р. становить 11 620 620,68 грн.; Пеня 2 386 760,71 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 23.07.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського МНО Котляровою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2939, а саме квартиру АДРЕСА_4 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку», встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежим експертом на стадії оцінки майна під час проведенн виконавчих дій.

Заяву обгрунтовує тим, що рішення суду від 14.05.2013 року у справі № 308/4816/13-ц, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 не виконане. Вказує на те, що обтяження нерухомого майна були припинені 17.01.2012 за заявою ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек.

03.03.2012 року ОСОБА_9 іпотечне майно було реалізоване своєму родичу ОСОБА_8 , шляхом укладення договору купівлі-продажу № 126, посвідченого приватним нотаріусом Венжега М.Д.

Проте, ПАТ «ВіЕС Банк» оскаржило вище зазначене заочне рішення, на підставі якого було знято обтяження іпотекою Іпотечного майна.

Отже, скориставшись тим, що попередній кредитор ПАТ «ВіЕс Банк» не був обізнаний про наявність судового спору та про винесене вищезазначене заочне рішення. ОСОБА_4 було організовано відчуження іпотечного майна з метою уникнення від фінансової відповідальності за кредитними зобов`язаннями, що призвели до незаконного відчуження нерухомості, що .перебуває в іпотеці та відповідно неодноразового зміні власника іпотечного майна, що робить неможливим на сьогоднішній день виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05,2013 у справі №308/481б/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки,

Дізнавшись про дану обставину у травні 2016 року ПАТ «Bi.Ee Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд за ново виявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2013 у справі №308/4810/13-ц.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2017:року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року, заяву ПАТ «ВіЕс Банк» про перегляд за но`вовиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 1.4 травня 2013 року залишено без задоволення. Постановою ВС від 15.11.2018 касаційна скарга ПАТ «ВіЕс Банк» залишена без задоволення.

У той же час, знаючи про те. що вищезазначене заочне судове рішення, на підставі якого було незаконного знято обтяження з іпотечного майна, скасовано, 25.07.2017 ОСОБА_8 здійснив відчуження іпотечного майна громадянці ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2017. посвідченого Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Сабов О.І.

З метою захисту своїх прав як кредитора та Іпотекодержателя, повернення кредитної заборгованості та неможливістю виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2013 у справі №308/4816/13-ц у зв`язку з новими власниками іпотечного майна, ПАТ «ВіЕс Банк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до нових власників іпотечного майна про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Окрім цього зазначив, що Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2013 у справі №308/4816/13-ц позов задоволено в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

У зв`язку з неможливістю виконання даного рішення суду у зв`язку з новим власником предмету іпотеки, дізнавшись про дану обставину у травні 2016 року ПАТ «ВіЕсБанк» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.05.2013 у справі №308/4816/13-ц.

Оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 вересня 2017 року, заяву ПАТ «ВіЕс Банк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2013 року залишено без задоволення, у вересні 2017 року ПАТ «ВЇЕс Банк» звернулось із даним позовом до суду.

Таким чином, саме з 14.09.2017 почав обраховуватися 3-х річний строк позовної давності протягом якого ПАТ «ВіЕс Банк» міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся з даним позовом до суду у жовтні 2017 року, тобто в межах передбаченого чинним законодавством строку позовної давності.

Враховуючи викладене просив суд : Визнати за AT «ТАСКОМБАІІК» (код СДРПОУ: 09806443) право іпотеки на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 58,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, на підставі Іпотечного договору, посвідченого 23.07.2008; приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В., за реєстровим номером №«2939.

У рахунок, погашення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року в розмірі 754962,64 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 225 829,7 і доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 року (26,472830 гривень за 1 долар США) становить 5978351,53 гривень; заборгованість по процентах - 438 964,05 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 28.09.2017 року (26,472830 гривень за 1 долар США) становить 11 620 620.68 гривень; пеня - 2 386 760,71 гри., - звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 23 липня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №«2939, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку", встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної ліяльності/незалежнім експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

20.01.2022 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на заяву про зміну предмету позову , відповідно до якого зазначила, що за заявою позивача про зміну предмету позову заявляється додаткова вимога, яка є новою вимогою, що не є за своїм змістом збільшенням розміру первісних позовних вимог та суперчить положнням ст. 49 ЦПК України, тобто є окремою та самостійною позовною вимогою, що не передбачено процесуальним законом.

Позиція сторін справи :

В судовому засіданні представник позивача змінені позовні вимоги за заявою від 30.11.2021 року підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову від 30.11.2021 року. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові та заяві про зміну предмету позову від 30.11.2021 року. Наголосив на тому, що предмет іпотеки - квартира була реалізована без згоди іпотекодержателя. Просив суд врахувати висновки ВП ВС викладені у справі № 922/2416/17 від 15.06.2021 року. Вказав на те, що вимога про визнання права на іпотечне майно є належним способом захисту. Вважає, що ОСОБА_2 є не добросовісним набувачем іпотечного майна.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення змінених позовних вимог заперечила. Вказала на те, що позивач просить у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову звернути стягнення на предмет іпотеки в межах суми боргу 754962,64 дол. США ( розрахунок здійснено станом на 28.09.2017 р.) Однак , дана сума боргу не підлягає до задоволення, оскільки як вбачається і з матеріалів справи, Банк вже звертався до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки станом на 15.07.2011 року в розмірі 415 998,74 дол США які стягнуто судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року ( справа № 308/4816/13). Відповідно до правових висновків у постановах Великої Палати Верховного суду №127/15672/16 від 08.11.2019 року, № 723/304/16 від 23.10.2019 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року, № 461/10610/13 від 10.04.2019 року чітко встановлено, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту , право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється. Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Отже, нарахування відсотків після 15.07.2011 року є неправомірним. Вказує , що позивач ставить у позові вимогу про визнання за ним права іпотеки на нерухоме майно. Однак, дана вимога на її думку не підлягає до задоволення з огляду на висновки, зроблені у Постанові Великої Палати Верховного суду від 15.06.2021 року ( справа 922/2416/17). Наголосила на тому, що суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Вказує , що в даному випадку на позивача покладено обов`язок довести факт недобросовісності набувача майна. Однак, такий факт жодним чином не доведено. Наголосила на тому, що Банку з 2012 року було відомо про той факт, що записи про іпотеку та заборону вилучено з державних реєстрів, однак не вчинялось будь-яких дій щодо відновлення свого нібито порушеного права. Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано 25.07.2017 року, отже через 5 років після скасування заочного рішення. З позовною вимогою про визнання прав іпотеки Банк звернувся до суду тільки 29.11.2021 року через майже 10 років. Вважає, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна. Окрім того, вказує на те, що Банк вже звертався до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки станом на 15.07.2011 року в розмірі 415 998,74 дол США, які стягнуто судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року . Дане рішення набуло законної сили. При цьому, повторне звернення стягнення на те саме іпотечне майно з одних і тих самих підстав законодавством не передбачено, оскільки рішення суду по справі № 308/4816/13 вже звернуто стягнення на предмет іпотеки. Крім того вказує , що позивач скористався своїм правом звернути стягнення і в позасудовому порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса від 09.06.2009 року, який оскаржувався іпотекодавцем, однак є чинним, оскільки рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.02.2012 року та Апеляційного суду Закарпатської області від 11.07.2016 року ( справа № 712/791/2012) відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає до виконання. Отже, позивач використав своє право на погашення заборгованості і звернув стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що іпотека є припиненою. Вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Позивачем не направлено вимоги іпотекодавцю про усунення порушення відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», що є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просила суд відмовити у позові .

Представник відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення змінених позовних вимог заперечив.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в судове засідання не зявились, про причини суд не повідомили.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення змінених позовних вимог заперечила, підтримала доводи та аргументи представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Окрім того, вказала, що заявою про зміну предмета позову від 30.11.2021 року позивач одночасно змінив предмет і підставу, предявив нову позовну вимогу.

Заяви, клопотання сторін:

18.12.2017 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

23.01.2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду заперечення на позовну заяву.

23.01.2018 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду заяву про застосування строку позової давності .

23.03.2018 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

15.11.2018 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

15.11.2018 року представником позивача подано до суду заяву про заміну сторони провадження у справі.

06.03.2019 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду клопотання про залучення у справі співвідповідача.

18.03.2019 року адвокатом Піца М.М. подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

27.05.2019 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

27.05.2019 року представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову.

27.05.2019 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог.

03.03.2020 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

26.05.2020 ркоу адвокатом Піца М.м. подано до суду заяву про врахування правової позиції ВС.

29.09.2020 року представником позивача подано до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

30.11.2020 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

16.02.2021 року представником позивача подано до суду заяву про продовження строку підготовчого судового засідання .

29.06.2021 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог.

23.09.2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про застосування строку позовної давності.

23.09.2021 року адвокатом Піца М.М. подано до суду відзив на позовну заяву.

30.11.2021 року представником позивача подано до суду заяву про зміну предмета позову.

24.12.2021 року відповідачем ОСОБА_4 подано до суду клопотання про відмову в позові.

20.01.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на заяву про зміну предмету позову.

26.01.2022 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без участі позивача.

23.03.2022 року представником позивача подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

06.05.2022 року представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

13.0.2022 року представником відповідача ОСОБА_5 подано до суду заяву про відкладення розгляду справи.

14.06.2022 року представником ОСОБА_7 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи

27.01.2023 року представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

22.03.2023 року представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

12.04.2023 року представник позивача подав до суду заяву про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

20.04.2023 року представником ОСОБА_7 подано клопотання про проведення підготовчого судового засідання без її участі.

25.05.2023 року представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів

01.06.2023 року представником ОСОБА_3 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи.

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

28.11.2017 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження у справі.

10.10.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду замінено позивача його правонаступником.

10.10.2019 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання про забезпечення позову задоволено частково.

27.04.2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду клопотання про залучення співвідповідача задоволено.

10.05.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

12.05.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду залучено третю особу.

30.01.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

27.03.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

18.04.2023 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції.

Заслухавши вступне слово сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичніобставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власноїініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Як встановлено судом, 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон БАНК» та громадянином України ОСОБА_6 був укладений Кредитний договір № KF 50773 з подальшими змінами та доповненнями згідно умов якого Банк надав відповідачу ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 184 000 дол. США на купівлю житла , зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % відсотків річних , строком на 20 років, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розмірах передбачені умовами кредитного договору. ( а.с. 24-29, Т.1)

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Електрон БАНК» ( правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_4 , ОСОБА_6 укладено Іпотечний договір від 23 липня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Котляровою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2939, згідно якого Іпотекодавець - ОСОБА_4 надав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: квратиру № 37, загальною площею 58,6 кв.м., що розташований в АДРЕСА_3 .

Дана квартира є предметом іпотеки по кредитному договору № KF 50773 від 11.07.2008 року, укладений між ВАТ «Електрон БАНК» та ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав іпотекодавцю строковий кредит в сумі 230 000,00 дол. США на купівлю житла з кінцевим строком погашення не пізніше 10 липня 2028 року. ( п.1 іпотечного договору а.с. 6-13, Т.1)

За користування кредитом позичальник взяв на себе зобовязання щомісячно забезпечити сплату процентів у розмір 12,5% річних.

Як встановлено судом, ПАТ «Фольксбанк» звернувся до Ужгородського місьрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року та рішенням суду від 14.05.2013 року у справі № 308/4816/13-ц позов ПАТ «Фольксбанк» задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Фольксбанк» заборгованість за кредитним договором № KF 50773 в розмірі 415 998,74 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 15.07.2011 року становить 3 315 925,90 грн. та 1300,00 грн. тобто всього 3 317 225,90 грн.

В рахунок погашення заборгованості, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 58,6 кв., що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18.12.1996 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою , який зареєстрований в КП «Ужгородське міжрайонне мале виробниче підприємство технічної інвентаризації» за реєстровим номером № 14900529, шляхом визначеним ст. 38 Закону України «Про іпотеку» п.п. 14, 15, 16, 17, 18 Іпотечного договору, а саме на підставі рішення суду шляхом продажу майна ПАТ «Фольксбанк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «Фольксбанк» щодо всіх повноважень продавця необхідних для здійснення такого порядку, а кошти одержані від реалізації керувати на погашення заборгованості та витрат понесених позивачем за кредитним договором № KF 50773 від 11 липня 2008 р. укладеного з ОСОБА_6 . Виселити з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та всіх громадян, що мешкають у ній. (а.с. 14-16, Т.1)

Як встановлено судом, обтяження нерухомого майна , а саме квартири АДРЕСА_2 , були припинені 17.01.2012 за заявою ОСОБА_4 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ( реєстраційний номер обтяження 7620039) та з Державного реєстру іпотек ( реєстраційний номер іпотеки 7620058) , що стверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 58033980 від 25.04.2016 року, а також відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана ( а.с. 17-23, Т.1)

Як встановлено судом, станом на 28.09.2017 року сума заборгованості по кредиту становить 225 829,71 дол. США. Всього за період нараховані та несплачені проценти за користування кредитними коштами : 438 964,05 дол. США. ( а.с.30, Т.1)

Як встановлено судом, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 166934750 від 17.05.2019 року власником квартири за адресою АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі продажу від 25.07.2017 року є ОСОБА_2 . У Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості відсутні ( а.с.141-142 Т.1)

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Однак, як стверджує позивач , у порушення умов кредитного договору ОСОБА_6 належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та відсотків. Внаслідок цього, станом 28 вересня 2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_6 перед Позивачем згідно розрахунку становить 754 952,64 доларів США+ 9801,60 грн., та складається з:

225829,71 доларів США заборгованість по кредиту;

438 964,05 доларів США нараховані та несплачені відсотки;

90 158,88 доларів США пеня за несвоєчасне повернення кредиту; та витрати за проведення претензійно-позовної роботи 9801,60 грн., що стверджується розрахунком заборгованості долученим до матеріалів справи ( Т.№1 а.с. 30).

Нормативно-правове обґрунтування :

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямоне вста-новлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорю-ваний правочин).

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, доки ця презумпція не буде спростована на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину, повинні здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Окрім того, суд враховує рішення Ужородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року, яким підтверджено і встановлено наявність зборгованості за кредитним договором № KF 50773 від 11.07.2008 року.

Стосовно доводів позивача, щодо наявності заборгованості за процентами за користування кредитом суд зазначає наступне.

Позивач просить у позовній заяві та у заяві про зміну предмету позову , що надийшла до суду 30.11.2021 року і містить остаточні позовні вимоги поизвача , звернути стягнення на предмет іпотеки в межах суми боргу 754962,64 дол. США ( розрахунок здійснено станом на 28.09.2017 р.) Однак , дана сума боргу на перконання суду не підлягає до задоволення, оскільки як вбачається і з матеріалів справи, Банк вже звертався до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки станом на 15.07.2011 року в розмірі 415 998,74 дол США , які стягнуто судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року , яке набрало законної сили ( справа № 308/4816/13). Відповідно до правових висновків у постановах Великої Палати Верховного суду №127/15672/16 від 08.11.2019 року, № 723/304/16 від 23.10.2019 року, № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року, № 461/10610/13 від 10.04.2019 року встановлено, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту , право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти припиняється.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування, суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки ПАТ «Фольксбанк», правонастуником якого є позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про дострокове стягнення заборгованості станом на 15.07.2011 року , то після цієї дати право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припинилися.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків після 15.07.2011 року є неправомірним, а тому в цій частині вимоги Позивача не підлягають до задоволення.

Щодо вимоги в частині визнання права іпотеки на нерухоме майно, суд виходить з наступного.

Відповідно до висновків, зроблених у Постанові Великої Палати Верховного суду від 15.06.2021 року ( справа 922/2416/17) зазначено: «

9.8. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

9.9. Як зазначено вище (див. розділ 7 постанови) при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

9.10. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно»

Отже, слід дійти висновку, що в даному випадку на позивача покладено обов`язок довести факт недобросовісності набувача майна.

Як встановлено судом, обтяження нерухомого майна , а саме квартири АДРЕСА_2 , були припинені 17.01.2012 за заявою ОСОБА_4 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ( реєстраційний номер обтяження 7620039) та з Державного реєстру іпотек ( реєстраційний номер іпотеки 7620058) , що стверджується даними інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме мано, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 58033980 від 25.04.2016 року, а також відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана ( а.с. 17-23, Т.1) та не заперечується сторонами.

Як встановлено судом, позивачем оскаржено заочне рішення суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11 на підставі якого знято обтяження іпотекою іпотечного майна.

Ухвалою суду від 23.08.2012 року дане рішення було скасовано, а ухвалою суду від 18.03.2013 року позовну заяву ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки було залишено без розгляду.

Про зазначені обставини позивачем вказано у заяві про зміну предмету позову і не заперечується сторонами , ухвали суду до матеріалів справи надано стронами не було.

Отже, Банку з 2012 року було відомо про той факт, що записи про іпотеку та заборону вилучено з державних реєстрів, однак не вчинялось будь-яких дій щодо відновлення свого нібито порушеного права. Право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано приватним нотаріусом 25.07.2017 року ( копія витягу а.с. 141-142 , Т.1 ), через 5 років після скасування заочного рішення, а з позовною вимогою про визнання права іпотеки на нерухоме майно Банк звернувся до суду тільки 29.11.2021 року через майже 10 років.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, на час набуття нею права власності на нерухоме майно у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна були відсутні будь які обтяження, право власності за ОСОБА_2 було зареєстровано приватним нотаріусом 25.07.2017 року ( копія витягу а.с. 141-142 , Т.1 ), після спливу п`яти років припинення обтяження (обтяження нерухомого майна , а саме квартири АДРЕСА_2 , були припинені 17.01.2012 за заявою ОСОБА_4 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2011 року у справі № 2-6499/11), а тому відсутні будь-які підстави , належні та допустимі докази , що свідчать про недобросовісність набувача майна ОСОБА_2 , а відтак це є підставою для припинення іпотеки та відмови у задоволенні вимоги про визнання права іпотеки на нерухоме майно.

Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, суд виходить з наступного.

Як встановлено матеріалами справи і не оспорюється Позивачем, Банк вже звертався до суду з вимогою про дострокове стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки станом на 15.07.2011 року в розмірі 415 998,74 дол США, які стягнуто судовим рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2013 року ( справа № 308/4816/13) копія знаходиться в матеріалах справи. ( а.с. 14-16) Дане рішення набуло законної сили. При цьому, повторне звернення стягнення на те саме іпотечне майно з одних і тих самих підстав законодавством не передбачено, оскільки за рішенням суду по справі № 308/4816/13 вже звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року, судам роз`яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором ( дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі , якщо позичальник є відмінним від особи іпотекодавця…. належить виключно позивачеві ( ч1 ст.20 ЦК України, ст..ст. 3,4 ЦПК України)

Тобто, слід дійти висновку, що Позивачем вже використано своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку- шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначено вище, саме позивач має право вибору способу судового захисту, яким він скористався, а тому повторне звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки є незаконним та недопустимим, тому дана вимога не підлягає до задоволення з цих підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 08.08.2018 року по справі № 711/4423/16, де зазначено: «За таких обставин заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2009 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені до одного з іпотекодавців, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на квартиру в цілому, а не на її частину.

Окрім цього, іпотека є припиненою, дані висновки узгоджуються з правовими висновками викладеними у Постанові Великої палати Верховного суду від 15.06.2021 року ( справа 922/2416/17), якою змінено підходи застосування ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», а саме п. 7.22 зроблено «конкретизацію» висновків, зокрема такого:

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 за провадженням № 12-127гс19). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, а самі «п. 38. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

39. Суди не встановили, що заборона відчуження нежитлового приміщення, накладена судом в іншій справі № 643/9474/17ухвалою від 24 липня 2017 року, була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як і не встановили, що ПП «Фудстар» знало чи мало знати про заборону відчуження. Тому така заборона не може бути протиставлена цьому підприємству, адже його недобросовісність як набувача спірного майна не доведена. Оскільки добросовісність належить до загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України), то вона презюмується»

З огляду на викладене позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Також при розгляді даної справи суд звертає увагу на той факт, що Позивачем не направлено вимоги іпотекодавцю про усунення порушення відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», що є самостійною підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі 310/11024/15:

37. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

38. Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові (Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України).

З огляду на викладене позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

Відтак, з огляду на вищезазначені положення законодавства та встановлені судом обставини, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи , суд вважає позовні вимоги безпідставними, не обгрунтованими та не доведеними , у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довів в суді ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та недоведеністю, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності.

Оскільки вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги, заявлені позивачем удруге про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за тим самим договором іпотеки, є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Таким чином, право позивача у даному випадку не порушене і воно не підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що в задоволенні змінених позовних вимог АТ "Таскомбанк" слід відмовити з підстав та мотивів викладених вище.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Виходячи з встановлених вище обставин, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, оскільки при відмові в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.509,526,530,610,625,1054,1055 ЦК України, ст.ст.12,76,81,89, 141,259263-265,268,354,355ЦПКУкраїни ,суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні змінених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є АТ "Таскомбанк" до ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскарженеу апеляційному порядку доЗакарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Позивач АТ "Таскомбанк", який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» - 01032 м. Київ вул. С.Петлюри, 30.

Відповідач ОСОБА_4 АДРЕСА_6 .

Відповідач ОСОБА_8 зареєстрований за адресою АДРЕСА_7 _2 не значиться.

Відповідач ОСОБА_2 АДРЕСА_8 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_6 ( АДРЕСА_9 ІПН НОМЕР_2 ).

Дата складання повного тексту судового рішення - 08.08.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца