Справа № 525/633/23
Провадження №2/525/176/2023
У Х В А Л А

09 серпня 2023 року Великобагачанський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретар судового засідання Хоменко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий кредит» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна,

у с т а н о в и в:

У провадженні суду знаходиться дана цивільна справа.

05.07.2023 від представника відповідача надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, у яких він просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що пунктом 10.1 кредитного договору, що укладений між сторонами визначено, що усі справи, окрім захисту прав споживачів підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, сторони погодили, що даний кредит не є споживчим, а тому правовідносин сторін не підпадають під сферу дії Закону України «Про споживче кредитування».

Позивач у підготовче засідання не з`явилась, подала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, в письмових запереченнях проти вирішення спору в суді просив розгляд справи провести за його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не подала, правом на подання пояснень не скористалася.

У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній цивільній справі є визнання виконавчого напису № 29144 від 15.12.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» заборгованості у розмірі 11230 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що згідно пропозиції на укладення кредитного договору, у п. 1.2 Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Пунктом 10.1 визначено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв`язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, окрім справ у спорах щодо захисту прав споживачів, підлягають розгляду в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду №007-2005 від 21.06.2005, видане Київським міським управлінням юстиції), згідно з регламентом третейського суду. Розгляд здійснюється одноособово суддею, який призначається в порядку, встановленому регламентом постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що є невід`ємною частиною даної третейської угоди, і з яким Сторони ознайомились. У п. 11.8 зазначено, що позичальник підтверджує, що інформація, зазначена в частині другій статті 12, частині другій статті 13 ЗУ «Про захист прав споживачів» йому надана. Для прийняття позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації кредитор до укладення договору надав позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування».

Статтею 50 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Згідно ч. 1 ст. 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про третейські суди», третейські суди в порядку, передбаченому цим законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до преамбули Закону України «Про споживче кредитування» цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у Постанові від 12.12.2018 у справі № 755/11648/15-ц, кредитні договори, укладені фізичними особами з банками за своєю суттю є споживчими договорами і на них розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому частина 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказує на те, що третейські суди не мають права розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Як наслідок Верховний Суд відмовив банку у задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на виконанні рішення третейського суду.

Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові положення про те, що, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер, як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тобто незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», враховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб споживачів товарів, робіт і послуг.

При цьому, Закон України «Про третейські суди» передбачає виключно право, а не обов`язок сторін на звернення до цього суду. Окрім того, необхідна наявність волі обох сторін для виникнення у третейського суду підстав для розгляду спору по суті. При відсутності волі, в даному випадку, позивача, на звернення до третейського суду, чинне законодавство України жодним чином не позбавляє його права на звернення до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року № 1-рп/2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) зазначено, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 12 ГПК України), ст. 6 Закону України «Про третейські суди»). Гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Позивач використав своє право та звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з даним позовом, а тому його право не може бути обмежене.

За таких обставин, клопотання не підлягає задоволенню та у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 257, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У задоволені клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Солодовнік Анни Олександрівни про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду Полтавської області протягом 15 днів з моменту її проголошення.

Суддя Я.В. Прасол