Справа № 646/8524/17
№ провадження 2/646/258/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2023 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шиховцової А.О.,

при секретарі Погосян А.Ю.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного «Висота», треті особи: Харківська міська рада, Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності майна та визнання права власності та зустрічним позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» до ОСОБА_2 про визнання договору №210 від 20.04.2001 пайової участі в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 та Акту від 25.05.2001 прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 недійсними,

В С Т А Н О В И В:

08 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, зазначив третьою особою: Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в якому просив встановити факт належності ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача технічних приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 156,4кв.м., розташованих у підвалі блок-секції №1 (81,71кв.м.) та технічного поверху блок-секції №1 (74,7 кв.м.) та визнати право власності на ці приміщення за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Позивач уточнив свій позов, змінивши відповідача на належного, а саме: на ОСББ «Висота» та уточнив спірні приміщення відповідно до технічного паспорту квартирного житлового будинку, в уточнених позовних вимогах просив суд встановити факт належності ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача технічних приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (кол. АДРЕСА_1 ) загальною площею 176,0кв.м., розташованих у підвалі №30а, 30б, 30в, 30г, 30д, 30е загальною площею 84,7 кв.м., 1 поверху №33д площею 14,0кв.м., технічного поверху №30а, 30б,30в загальною площею 77,3кв.м. та визнати право власності на ці приміщення за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після вступу у спадщину позивач виявив, що його матір була пайовиком за Договором №210 «долевого участия в строительстве жилого дома по АДРЕСА_1 » від 20.04.2001. Згідно з актом приймання-передавання технічного приміщення в житловому будинку від 25.05.2001 повністю сплатила вартість Договору №210. Проте ОСОБА_3 не оформила за життя право власності на дані технічні приміщення. Позивач звернувся до приватного нотаріуса для оформлення спадкових прав на дане майно, натомість 03.11.2017 нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі п.4.12. та 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 №296/5. Згідно з листом ФОП ОСОБА_4 №109/07-18 від 12.07.2018 встановлено, що відомостей про державну реєстрацію спірного майна немає. Згідно з проведеною інвентаризацією уточнено, що загальна площа становить 176,0кв.м. З метою прийняття даного спірного майна у спадщину, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

20.12.2018 до суду від ОСББ «Висота» надійшли:

- зустрічний позов ОСББ «Висота», яким відповідач просив суд визнати недійсним Договір №210 від 20.04.2001 пайової участі в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 (далі Договір) недійсним та визнати Акт від 25.05.2001 прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 (далі Акт) недійсним;

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом, пояснив що подані до суду Договір та Акт, які зпершу подавалися до суду перед уточненим позовом не підписані ОСОБА_3 , копії цих документів не засвідчені належним чином позивачем або його представником. Також, у Договорі та Акті містяться підписи забудовника ВАТ «ХНТК» ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, Договір та Акт є неукладеними, так як не підписані сторонами. Крім того, відповідно до Договору та Акту загальна площа технічних приміщень в буд. АДРЕСА_4 ), розташованих у підвалі №30а, АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_5 загальною площею 84,7 кв.м., 1 поверху №33д площею 14,0кв.м., технічного поверху №30а, 30б,30в загальною площею 77,3кв.м. складає 156,4 кв.м., проте позивач у позовній заяві зазначив загальну площу 176,0 кв.м., збільшивши площу технічних приміщень на 19,6 кв.м. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №588 від 31.07.1995, якою затверджене Положення про порядок організації та діяльності об`єднань, що створюються власниками для управління, утримання і використання майна житлових будинків, яке перебуває у загальному користуванні та Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» (в редакції, що діяла на 20.04.2001) не передбачали продаж спільного майна ОСББ «Висота», а тільки здачу в оренду фізичним та юридичним особам окремих об`єктів, що перебувають у спільній власності членів об`єднання за рішенням загальних зборів членів об`єднання. Загальними зборами рішення про продаж спірних приміщень не приймалося. Крім того, позивач за первісним позовом не надав на підтвердження перерахування коштів на рахунок ПАО «ХНТК» жодних доказів. У схемі розподілу допоміжних приміщень між житловою частиною і вбудовано-прибудованими приміщеннями станом на вересень 2002 року зазначені об`єкти, які підлягали продажу відповідно до проєкту будівництва 1 блок секції житлового будинку по АДРЕСА_1 та були продані юридичним особам прізвище ОСОБА_3 відсутнє до прийняття 1 блок-секції житлового будинку по АДРЕСА_1 в експлуатацію (Акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.12.1996). Крім того, спірні технічні приміщення загальною площею 176,0кв.м., розташовані у підвалі №30а, 30б, 30в, 30г, 30д, 30е загальною площею 84,7 кв.м., 1 поверху №33д площею 14,0 кв.м., технічного поверху №30а, 30б, 30в загальною площею 77,3 кв.м не мають окремого входу та з 13.08.1997 знаходяться у спільній частковій власності власників квартир, частин квартир і нежилих приміщень будинку ОСББ «Висота», що підтверджується протоколом загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку №1 від 13.08.1997;

- відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав, зазначених у зустрічній позовній заяві.

20.05.2019 від третьої особи - КП «ХМБТІ» надійшли пояснення на позовну заяву, відповідно до яких третя особа просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з позовних вимог вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя не оформила право власності на приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тобто позивачем не доведено, що спірне нерухоме майно належало спадкодавцю.

16.09.2019 Харківська міська рада залучена як третя особа подала до суду відзив, в якому зазначила, що Договір та Акт не містять підписи ОСОБА_3 , в Реєстрі прав власності право власності на нерухоме майно фрагмент 1 секції нежитлових приміщень підвалу (площею 81,7 кв.м.) та технічного поверху (площею 74,7 кв. м.) загальною площею 176,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 не зареєстровано. Тобто, позивач не надав належних доказів, тому в задоволенні позову слід відмовити.

01.07.2021 ухвалою суду клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи - адвоката Пелих Л.Д. задоволено.

19.10.2021 від Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру надійшло повідомлення про неможливість проведення судової експертизи у зв`язку з ненаданням зразків підпису та почерку ОСОБА_5

08.11.2021 ухвалою суду призначена судова почеркознавча експертиза у справі

04.01.2022 матеріали цивільної справи повернулися до суду з висновком експерта від 24.12.2021 № СЕ-19/121/21/28267-ПЧ за результатами судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до наданого висновку підпис від імені ОСОБА_5 в Договорі №210 пайової участі в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20.04.2001 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою; підписи від імені ОСОБА_5 в Акті прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 25.05.2001 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.

10.01.2022 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Відповідно до розпорядження 26.01.2023 щодо повторного автоматизованого розподілу невирішених судових справ, які перебували в провадженні ОСОБА_6 згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду вказаної справи визначена суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова Шиховцова А.О.

Ухвалою суду від 31.01.2023 відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.05.2023 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду.

У судове засідання представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом не з`явився, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, про що свідчить підпис представника позивача у явочному листі. У попередньому судовому засіданні заявив клопотання про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи, після судового засідання був ознайомлений з матеріалами справи, про що свідчить відповідний запис на поданому ним письмовому клопотанні.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом заперечувала у задоволенні позові з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зустрічну позовну заяву підтримала, просила її задовольнити. Заявила намір подати клопотання про фактично понесені витрати відповідача на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.

Треті особи - Харківська міська рада та Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" у судове засідання не з`явилися, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, про що свідчать вручені повідомлення про виклик до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами п. 5 ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що позивач мав достатній час скористатися своїми правами, визначеними ЦПК України на надання всіх необхідних доказів, заяв, клопотань тощо для підтримання своєї правової позиції, ненадання обґрунтованого клопотання про відкладення судового засідання суду від представника позивача, суд з метою недопущення невиправданого затягування розгляду справи, яка надійшла до суду 08.12.2017, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності представника позивача за первісним позовом та представником відповідача за зустрічним позовом.

Суд, вислухавши думку представника відповідача за первісним позовом і представника позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами, заперечення, які викладені первісним відповідачем у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив такі обставини та відповідні ним докази.

Згідно з Договором №210 про пайову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20.04.2001 предметом договору є такі умови: "Пайовик бере участь в інвестуванні будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , сплативши вартість технологічного обладнання теплового пункту в сумі 58920,00грн. Забудовник передає пайовику технічні приміщення сумарною площею 156,4 кв.м., що розміщені в підвалі блок-секції №1 (81,71 кв.м.) та технічному поверсі блок-секції №1 (74,7 кв.м.)."

Відповідно до акту прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 25.05.2001 пайовику ОСОБА_3 передані технічні приміщення, розташовані в підвалі блок-секції № 1 площею 74,7 кв.м. по АДРЕСА_1 від забудовника ВАТ «Харківський науково-технологічний комплекс» в особі голови правління Босіна Є.Є. відповідно до умов Договору №210 від 20.04.2001 «Про пайову участь в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 ». Забудовник виконав всі будівельні роботи, а пайовик сплатив передбачену договором суму 58920,00 грн, взаємних претензій сторони не мають.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Христинівського районного управління юстиції у Черкаській області складений актовий запис №88 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області Бевзюк В.П. від 03.11.2017 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на технічні приміщення, які розташовані у підвалі блок-секції №1 площею 81,71 кв.м. і на технічному поверсі блок-секції №1 площею 74,7 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , які залишилися після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначені технічні приміщення.

На замовлення ОСОБА_2 проведене обстеження нежитлових приміщень підвалу 1 та технічного поверхів в житловому будинку літ «А-14» по АДРЕСА_3 . Загальна площа фрагменту підвалу та технічного поверху склала 162,0 кв.м. замість 156,4 кв.м., до загальної площі долучено приміщення 33д площею 14,0 кв.м., таким чином загальна площа приміщень, що увійшли до технічного паспорту від 10.07.2018 становить 176,0 кв.м.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» () зареєстроване 25.09.1997, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності з місцезнаходженням за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 3.5. Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» (далі Статут) у редакції 1997 року (на момент виникнення спірних правовідносин) член об`єднання не вправі відчужувати свою частку у спільній частковій власності, відмовлятися від неї на користь фізичних або юридичних осіб, у тому числі на користь інших членів об`єднання або самого об`єднання, а також вчиняти інші дії, що можуть призвести до втрати ним частки у спільній частковій власності окремо неналежних йому на праві власності квартири, жилого або нежилого приміщення. Частка кожного члена об`єднання у спільній частковій власності невід`ємно пов`язана з правом власності члена об`єднання на квартиру, жилі або нежилі приміщення.

Пунктом 3.6 Статуту у редакції 1997 року передбачено, що загальні збору членів об`єднання можуть прийняти рішення щодо передачі в оренду окремих об`єктів, що перебувають у спільній частковій власності членів об`єднання, одному або кільком членам об`єднання.

Згідно з п. 4.1 Статуту у редакції 1997 року до частин та елементів будинку, які перебувають у спільній частковій власності об`єднання належать, зокрема: приміщення технічних поверхів, приміщення підвалів, де розташоване технічне обладнання будинку, які необхідні для забезпечення утримання будинку та прибудинкової території.

Відповідно до акту Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта 1 блок-секція була прийнята в експлуатацію 26.12.1996.

Технічні приміщення, розташовані в буд. АДРЕСА_4 загальною площею 162,0 кв.м., розташованих у підвалі №30а, 30б, 30в, 30г, 30д, 30е загальною площею 84,7 кв.м., технічного поверху №30а, 30б, 30в загальною площею 77,3 кв.м. з 13.08.1997, про що свідчить протокол загальних зборів ОСББ «Висота» №1 від 13.08.1997.

Приміщення 1 поверху №33д площею 14 кв.м. знаходиться у власності ОСББ «Висота», про що свідчить протокол загальних зборів ОСББ «Висота» №1 від 13.08.1997.

Відповідно до фотографій, наданих позивачем за зустрічним позовом до зустрічної позовної заяви (т.2, а.с.124-136) та її пояснень по ним встановлено, що у спірних приміщеннях встановлені трубопроводи, системи опалення, водопостачання, каналізація, електромережі для власників квартир ОСББ "Висота", які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування багатоквартирного будинку.

До зустрічної позовної заяви надана також робоча документація у вигляді планів-схем підвальних приміщень №30а, 30б, 30в, 30г, 30д, 30е; приміщень технічного поверху №30а, 30б, 30в; приміщення 1 поверху №33д, з яких вбачається, що спірні приміщення призначені для обслуговування багатоквартирного будинку (т.2, а.с.122-123).

Відповідно до інформації Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №15349 від 23.04.2018 замовлення на технічну інвентаризацію фрагменту 1-ї секції нежитлових приміщень підвалу (площею 81,7 кв.м.) та технічного поверху (площею 74,7 кв.м.) загальною площею 156,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (колишня адреса: АДРЕСА_1 ) до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради не надходило, договір про пайову участь в будівництві житлового будинку та акт прийому-передачі нежитлових приміщень підвалу (площею 81,7 кв.м.) та технічного поверху (площею (74,7 кв.м.) загальною площею 156,4 кв.м. не надавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно вказаної норми - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

За нормою ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст.ст. 12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 79,80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/121-21/28267-ПЧ «підпис від імені ОСОБА_5 у рядку «___Е.Е. Босин» у договорі №210 пайової участі в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 від 20.04.2001, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_5 у рядку « ОСОБА_7 » у акті прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 від 25.05.2001 виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.»

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не має для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок експерта містить докладний опис процесу проведених досліджень та їх результатів, зазначення застосованих методів (методик) дослідження, посилання на ілюстрації. На кожне з поставлених судом питань надано відповідь по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими.

Оскільки судом встановлено та в ході судового розгляду іншими доказами позивачем за первісним позовом не спростовано, що підписи від сторони забудовника у спірному Договорі та Акті ОСОБА_5 не належать, встановити належність підпису від імені пайовика ОСОБА_3 не має можливості, оскільки вона померла, зразків її підпису, зроблених за життя, на експертне дослідження представити не вбачалось можливим, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо спростування висновку судово-почеркознавчої (посмертної) експертизи, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Крім цього, суд зазначає наступне, згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 4 ст. 3 зазначеного Закону вказано, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р. № 697-ХІІ, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, член житлового житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

У постанові від 09.07.2020 у справі № 205/1744/15-ц (провадження № 61-7084св19) Верховним Судом наведено висновок, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Водночас позивачем не надано суду будь-які документи, що підтверджують факт повної сплати пайового внеску за спірні приміщення ОСОБА_3 .

За встановлених судом обставин відсутні правові підстави для встановлення факту належності ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, технічних приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 (кол. АДРЕСА_1 ) загальною площею 176,0 кв.м., розташованих у підвалі №30а, 30б, 30в, 30г, 30д, 30е загальною площею 84,7 кв.м., 1 поверху №33д площею 14,0кв.м., технічного поверху №30а, 30б, 30в загальною площею 77,3 кв.м. та визнання права власності на ці приміщення за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 . Тому у задоволенні позовних вимог первісного позивача слід відмовити повністю.

Розглядаючи зустрічний позов, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

У разі непідписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з його невідповідністю вимогам ч. 3 і 5 ст. 203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а недодержання сторонами вимог щодо форми правочину чи порядку його укладення не може бути підставою для оспорювання такого правочину в судовому порядку, оскільки в силу закону такий правочин вважатиметься або неукладеним, або нікчемним.

Оскільки у судовому засіданні не знайшло підтвердження укладення спірного Договору та Акту, тому суд не знаходить підстав й для задоволення зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.317,321,391,526 ЦК України, ст.10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні уточненого позову ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного «Висота», треті особи: Харківська міська рада, Комунальне підприємство Харківське міське бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності майна та визнання права власності - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Висота» до ОСОБА_2 про визнання договору №210 від 20.04.2001 пайової участі в будівництві житлового будинку по АДРЕСА_1 та Акту від 25.05.2001 прийому-передачі технічного приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_1 недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст складений та підписаний 10.08.2023.

Суддя А.О. Шиховцова