Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., за участі секретаря судового засідання - Федорнак О.В., у присутності: представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3 , розглянувши у спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків та визнання майна спільною сумісною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_4 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області суду з позовом до ОСОБА_2 , за яким просить суд:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , з 2006 року по 24.11.2020;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0197 га за адресою: АДРЕСА_3 , з кадастровим номером 0:11:013:0112 та будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , який розташований на вищевказаній земельній ділянці з кадастровим номером 0:11:013:0112;

- визнати за ОСОБА_4 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0197 га за адресою: АДРЕСА_3 , з кадастровим номером 0:11:013:0112 та на 1/2 будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 який розташований на вищевказаній земельній ділянці з кадастровим номером 0:11:013:0112.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

З 2006 року до 24.11.2020 позивач ОСОБА_4 проживала разом із відповідачем ОСОБА_2 . За період спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно проводили вільний час, мали спільний побут, сплачували за комунальні послуги, погоджували всі майбутні сімейні плани та здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу та взаємної відповідальності, мали спільний сімейний бюджет та мали взаємні права та обов`язки. У них народилася дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород міськрайонного управління юстиції Закарпатської області в книзі реєстрації народжень 2004 року 04 11.2004 зроблено запис №1272.

Факт спільного проживання можуть підтвердити свідки.

Також, вказане підтверджується Актом перевірки № 200 Голови ОСББ «Проспект свободи 30» та Меморіальними ордерами про сплату внесків на утримання будинку та прибудинкової території АДРЕСА_4 від ОСОБА_4 .

Під час проживання однією сім`єю позивачем та відповідачем за спільні кошти 22.05.2020 року було придбано земельну ділянку площею 0,0197 га за адресою: АДРЕСА_3 з кадастровим номером 0:11:013:0112 та будівлю магазину, що знаходиться за адресою адресою: АДРЕСА_3 який розташований на вищевказаній земельній ділянці. 24.10.2020 позивач та відповідач перестали проживати разом, однак вказане вище нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить відповідачу, що порушує права позивача ОСОБА_4 .

Представник відповідача подав до суду письмовий відзив на позовну заяву від 26.04.2021 року за яким просить суд: відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вважає, що позивач не довів той факт, що між сторонами у справі дійсно були наявні відносним, що притаманні подружжю, а саме матеріалами справи не підтверджено наявність між сторонами спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин, що є обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана довести обставини, на які посилається па підтвердження позову, відповідач прийшов до переконання про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти.

Позивачем до справи не надано жодного документального підтвердження, що сторони придбавали спільні речі, меблі, спільним одяг, не надано чеків на оплату комунальних платежів, позивачці навіть не відома чітка сума та розмір платежів, які сплачувались кожного місяця відповідачем.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, представник відповідача вважає, що відсутні і підстави для застосування положень передбачених ст. 74 СК України, у зв`язку з чим не має підстав вважати нерухоме майно таким, то належить па праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Відповідач та його представник позов не визнали повністю, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у письмовому відзиві.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши всі матеріали справи та додатково подані, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: з копії паспорту НОМЕР_3 позивач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , у період з 10.01.2014 року по 12.10.2020 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина - ОСОБА_2 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.12.2020 року № 235175630 первісно була придбана ОСОБА_2 у приватну власність за договором купівлі - продажу від 07.08.2018 року № 291 будівля магазину за адресою: АДРЕСА_3 , земельна ділянка за цією ж адресою у період з 13.12.2019 року знаходилася у ОСОБА_2 на праві оренди, а у подальшому земельна ділянка із кадастровим номером :11:013:0112 площею 0,0197 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана ним 22.05.2020 року за договором купівлі - продажу від 22.05.2020 року № 350 та зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 .

Позивач у позовній заяві стверджує, що з 2006 року до 24.11.2020 вона проживала разом із відповідачем ОСОБА_2 . За період спільного проживання вони вели спільне господарство, спільно проводили вільний час, мали спільний побут, сплачували за комунальні послуги, погоджували всі майбутні сімейні плани та здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу та взаємної відповідальності, мали спільний сімейний бюджет та мали взаємні права та обов`язки.

На підтвердження викладеного позивач надала суду наступні докази: довідку ОСББ «Проспект Свободи 30» від 03.12.2020 року № 201 згідно якої сторони тривалий час проживали разом за адресою: АДРЕСА_5 ; акт перевірки від 02.12.2020 року № 200, згідно якого голова ОСББ «Проспект Свободи 30» у присутності свідків - сусідів перевірив і підтвердив, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , проживає 3 осіб: ОСОБА_4 , 1983 р.н., ОСОБА_2 , 1976 р.н., ОСОБА_2 , 2004 р.н.; меморіальні ордери: від 26.12.2019 року на суму 120,00 грн., від 21.09.2019 року на суму 150,00 грн., від 19.06.2020 року на суму 95,00 грн., від 25.05.2020 року на суму 85,00 грн., від 28.02.2020 року на суму 60,00 грн., від 21.09.2020 року на суму 100,00 грн., від 22.08.2020 року на суму 95,00 грн., від 21.07.2020 року на суму 190,00 грн., із супровідним листом до них, на підтвердження оплати нею внесків на утримання будинку та прибудинкової території за квартиру за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач, в свою чергу, хоча і визнав факт, що вони із позивачем спільно проживали, проте заперечує факт того, що вони були пов`язані спільним побутом та у них виникли взаємні права та обов`язки через відсутність, на його думку, жодних доказів.

На підтвердження своєї позиції відповідач надав суду наступні докази: договір про надання споживчого кредиту від 06.07.2016 року на суму 12 037,06 грн. на придбання товару; кредитний договір від 29.08.2017 року на суму 72 600,00 грн. на поточні потреби; заява на приєднання до договору добровільного страхування життя від 29.08.2017 року; угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 20.02.2018 року на суму 7 000,00 грн.; заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя від 20.02.2018 року; виписка повідомлення від 20.02.2018 року; договір позики від 24.04.2018 року на суму 2 000,00 грн.; договір про надання фінансового кредиту від 24.03.2018 року № 2046748 на суму 3 000,00 грн. із додатками та додатковими угодами до нього; кредитний договір від 21.04.2018 року № 4741 на суму 1 500,00 грн. із додатками та додатковими угодами до нього; договір позики від 24.04.2018 року № 8172 на суму 2 000,00 грн.; кредитний договір від 21.05.2018 року № 0038-1947 на суму 2 000,00 грн. із додатком до нього; договір фінансового кредиту від 30.05.2018 року № 001/76871; кредитний договір від 24.04.2018 року № 1-056 на суму 3 000,00 грн. із додатками до нього; договір позики від 01.06.2018 року № 468310 на суму 1 200,00 грн. із додатками до нього; акцепт пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту від 27.08.2018 року № 190991061 на суму 36 066,15 грн. із додатками до нього; укладені між позивачем та різними банками та фінансовими установами.

Відповідач також надав суду договір від 14.10.2013 року № 14/10 укладений позивачем задля встановлення біологічного споріднення між відповідачем та їх дитиною, в результаті чого було 17.10.2013 року отримано ДНК тест на батьківство ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , згідно якого ймовірність батьківства складає 99,99%.

Судом також було допитано у якості свідків наступних осіб:

Відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_6 , є приватним підприємцем, пояснив суду, що коли він познайомився із ОСОБА_4 він працював в Угорщині на заводі Ядзакі. Народження дитини сталося випадково. Лише у 2006 році він приїхав додому. У 2004 році позивачка сказала йому що вагітна, він у цей час був в Угорщині. Коли повернувся у 2006 році, він вирішив що вони будуть жити у одній квартирі, проте у кожного з них було своє життя, він жив із нею через дитину. Одружитися він ОСОБА_4 ніколи не пропонував, не хотів. У подальшому він вирішив зробити тест ДНК, який підтвердив, що це його дитина, тому, коли дівчинка йшла у школу, він дав їй своє прізвище. Із ОСОБА_4 у них були спроби побудувати стосунки, проте відносини ставали все гірше. Вигнати її з дому він не міг, інакше вона б забрала дочку. У нього ще є син від першого шлюбу, він все життя займається дітьми, свою дитину він не міг залишити. У ОСОБА_4 лише одна донька, якою вона не займається, дзвонить 3 рази на місяць, розмовляє із нею як подружка.

Магазин він придбав за кошти, які заробив у США, де працював у період з 17.07.2016 по 09.10.2016 року та з 12.07.2017 року по жовтень 2018 року. Наприкінці жовтня - на початку листопада 2020 року ОСОБА_4 остаточно з`їхала з його квартири.

Допитана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_6 , є студенткою ІІ курсу УЖНУ, є дочкою сторін, пояснила суду, що батьки жили у одній квартирі, але в різних кімнатах, побут у них був окремий, забезпечував її батько, оплачував змагання і всі витрати. Сім`я була у батьків тільки до її 13 років (приблизно до 2017 року), останні 5 років вона проживає разом із батьком. В інших сім`ях батьки разом, загальний бюджет, а у них: мама заробляла собі, а тато окремо. Мама робила все без відома тата. Брала кредити, потім приходили колектори і вибивали їм двері. Батьки ніколи не були одружені. Мама перед війною виїхала за кордон і з того часу не поверталася, раз на тиждень дзвонить їй. Магазин та землю купив батько за свої кошти, за квартиру платив тато. Мама сплачує аліменти на її утримання за рішенням суду. 3 6 років вона займається художньою гімнастикою, всі витрати завжди ніс тато. Мама жила у малій кімнаті разом із нею, а батько у великій кімнаті сам. Прибирала квартиру вона сама. Хто готував вдома вона не знає, вона постійно була на змаганнях. Прали речі батьки окремо. Батьки все робили окремо.

Допитана якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 , а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_8 , є головою ОСББ «Проспект Свободи 30», знає сторін, які є її сусідами, пояснила суду, що вона власник 33 квартири, а у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 34 квартира. Їй відмово що ці особи проживали разом більше 15 років, є діти - донька 18 років. Вони жили і працювали разом на базарі продавали каву, і у магазині у Баранинцях. Сварок не було, ніхто нікуди не уходив. У ОСОБА_8 були борги. Свідок із 2007 по 2011 рік не проживала за цією адресою, а з 2016 року є головою ОСББ. Оплату за послуги ОСББ здійснювала ОСОБА_4 , що видно по виписці банку. З приводу утримання будинку до неї ніхто ніколи не звертався. Вона була в гостях у сусідів, ОСОБА_8 - перукар, і свідок у неї стриглася. Мама з дитиною гуляли часто у дворі, вони підходили до ОСОБА_10 , їх діти спілкувалися. Сторони разом гуляли у дворі, приходили додому разом. Свідок купляла у них каву з ранку, вони завжди були разом.

Свідок ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_9 , є сином відповідача, пояснив суду, що його тато із ОСОБА_12 жили окремо, у різних кімнатах, його сестра була разом із татом. Свідок з ними не живе, інколи приходив у гості до тата. ОСОБА_8 з ним час ніколи не проводила, стосунків між ними не було. Він вважає, що спільного побуту між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ніколи не було. З його матір`ю - ОСОБА_13 ОСОБА_2 перебував у шлюбі із 1994 по 1996 роки. З 2007 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_10 , жила його сестра, батько і ОСОБА_4 , вони були нещасливі. Жили двома сім`ями по різних кімнатах, ОСОБА_4 з донькою у одній кімнаті, а батько у іншій кімнаті. Коли він приходив до батька, він спав у кімнаті із батьком.

Свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_11 , є приватним підприємцем, пояснив суду, що знав ОСОБА_4 і ОСОБА_15 з 2002 року, вони є кумами, відносини у них були непогані. Останні рік, два стали пропадати гроші, ОСОБА_4 постійно брала кредити, були проблеми у відносинах. Стали не ті відносини, останній рік вони жили як вовк із собакою, навіть окремо готували їсти. Гроші куди дівала ОСОБА_4 йому невідомо, часто позичала гроші. До цього у них були непогані стосунки, виховували доньку. Фінансові проблеми з`явилися за два роки до цієї справи, у 2017 - 2018 році. Пару раз ОСОБА_4 позичала гроші і у нього по 5 - 6 тис. грн., потім через рік, півтора віддавала. З цього часу вони спільний час разом не проводили. ОСОБА_16 була також дивною, ніколи дитину не поцілує, не обніме, до дочки в цілому дивно відносилася. До 2017 року, у них було спільне життя, жили одній квартирі, проте любові давно не було, відносини були дуже натягнуті. Спали вони у окремих кімнатах, спільного бюджету не мали. ОСОБА_9 купив магазин сам, почав робити ремонти за власні кошти.

Допитана у якості свідка ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 , є сусідкою, пояснила суду, що позивач та відповідач є її сусідами, у будинку вона проживає років 30, позивач та відповідач переїхали у будинок разом коли дочці було 4 роки, їх дочка разом ходила у садочок з її дочкою. Вели спільний побут. Дочка народилася під час спільного проживання. Приходили разом з роботи, мали кафе на Білочці , там працювали. Спільне майно вона не знає чи було у них. Чи були сварки між ними вона не знає. Разом їх вона бачила часто. У них також у Баранинцях був магазин. Весь час, останні 15 років, вони жили разом. Вдома у них вона була 1- 2 рази, вони були разом вдома. ОСОБА_4 була його жінкою. Вони разом ходили за покупками, разом торгували на базарі. Все робили разом, вони їх часто бачила у центрі, у церкві, по магазинах. Дитиною займалася тільки ОСОБА_4 , про кредити вона нічого не чула.

Допитана у якості свідка ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , пенсіонер, є матір`ю відповідача, пояснила суду, що за адресою: АДРЕСА_5 , проживав її син ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , вона з ними не жила. ОСОБА_4 жила із сином тільки через дочку, просто там проживала. ОСОБА_4 їй ніколи не дзвонила, у гості не приходила, не цікавилася, стосунків у них не було, знала що є мама і все. Вони жили у різних кімнатах останніх 5 років. Спочатку жили як подружжя, 3-4 роки перших. Квартиру снові подарувала бабка, 15 років назад. Земельну ділянку син орендував, про магазин вона нічого не знає. Жили вони нормально, проте один до одного вони не ходили.

Згідно із частиною першою Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, тобто саме цей кодекс треба застосовувати до спірних правовідносин.

Стаття 3 СК України містить визначення поняття сім`ї, а саме: сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.03.2020 року у справі 367/7855/16 обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, та судом такі обставини не встановлено.

У постанові ВС від 06.04.2020 року у справі 738/1452/17 також зазначено, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши всі вищенаведені докази та покази свідків суд дійшов висновку, що позивач не надала належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, та судом такі обставини не встановлено. Відтак відсутні обґрунтовані підстави задля визнання осіб членами однієї сім`ї. Слід зазначити, що покази свідків є суперечливими, нечіткими та такими, що не дають суду можливість достовірно встановити період часу спільного проживання сторін у цій справі, і взагалі не дозволяються встановити жодного факту щодо придбання ними будь - якого спільного майна.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Глава 8 СК України регламентує право спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Верховний Суд у постанові від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15 та у постанові від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15 зазначив, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У постановах від 16.12.2015 року у справі № 6-2641цс15 та від 25.11.2015 р. у справі № 6-2333цс15 Верховний Суд також зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

У цій справі, позивач не надала суду жодних доказів на підтвердження того факту, що вона працювала або мала збереження, не надав таких доказів і відповідач, хоча свідки і повідомляли суду, що він працює, відтак суд позбавлений можливості достовірно встановити, що джерелом набуття спірного майна є спільні сумісні кошти або спільна праця сторін.

Слід також зазначити, що докази надані відповідачем на підтвердження того факту, що позивач отримала протягом 2016 - 2018 року велику кількість кредитів, суд оцінює критично, оскільки саме по собі укладення кредитних договорів не свідчить про їх отримання позивачем, крім того, за наявними у справі доказами неможливо встановити цільове використання цих кредитних коштів на сім`ю або особисті потреби, або придбання спільного майна.

З урахуванням викладеного, суд не знайшов жодних обґрунтованих доказами підстав задля задоволення позову.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрат із сплати судового збору слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою в позові.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 76-82, 263-268, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 3, 74, 60, 61 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків та визнання майна спільною сумісною власністю.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений у строк до 11.08.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова