Справа № 135/1264/22
Провадження № 22-ц/801/1398/2023 №22-ц/801/1269/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С.О.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 рокуСправа № 135/1264/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Войтка Ю.Б., Сопруна В.В

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 135/1264/22 за позовом Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

за апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орець Ніни Іванівни на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року та апеляційної скарги представника Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, ухваленого в м. Ладижин суддею цього суду Нікандрової С.О.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2022 року Комунальне підприємство «Ладжитлосервіс», в особі представника адвоката Бодачевського Р.В., звернулося до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 26.11.2018 року №402 КП «Ладжитлосервіс» призначено управителем багатоквартирних будинків в м. Ладижин. Згідно протоколу засідання комісії з питань визначення виконавця житлово-комунальних послуг №1 від 13.11.2018 року, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі будинку встановлена в розмірі 5,16 грн. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та споживає послуги, що надаються КП «Ладжитлосервіс». Між КП «Ладжитлосервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_2 , уповноваженого на підписання Договору про надання послуги від імені співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , що діє на підставі рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №402 від 26.11.2018 року, укладений Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №18 від 26.11.2018 року. До визначення КП «Ладжитлосервіс» управителем багатоквартирних будинків м. Ладижин та укладання Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, підприємство було виконавцем житлово-комунальної послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тарифи на яку встановлювалися відповідними рішеннями виконавчого комітету Ладижинської міської ради, долученими до позову. Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання/отримання житлово-комунальних послуг. Протягом тривалого часу відповідач користувалася послугами, наданими позивачем, водночас не сплачувала належним чином кошти за надані послуги. Згідно з розрахунком позивача за особовим рахунком відповідача ОСОБА_1 №1585 станом на 01 листопада 2022 року виникла заборгованість в сумі 14 324,64 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати в розмірі 7 481,00 грн., що складаються з судового збору в розмірі 2 481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року позов Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території - задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Ладжилосервіс» (, юридична адреса: Вінницька область, м. Ладижин, вул. Процишина, 12) заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 7 694 (сім тисяч шістсот дев`яносто чотири) гривні 15 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» (, юридична адреса: Вінницька область, м. Ладижин, вул. Процишина, 12) судовий збір в сумі 1 332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 55 копійок.

Відмовлено ОСОБА_1 у постановленні окремої ухвали.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника КП «Ладжитлосервіс» - адвоката Бодачевського Ростислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №135/1264/23 за позовом КП «Ладжитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Орець Ніна Іванівна подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріально та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Також просила скасувати ухвалу Ладижинського міського суду від 08 грудня 2023 року про відкриття провадження по даній справі , як незаконну.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Бодачевським Р.В., але до позову не долучена довіреність про повноваження на підписання позовної заяви. До позову долучений ордер на надання правової допомоги згідно договору б/н від 17.10.2022 року, проте такого договору не існує, що підтверджується відповідями КП «Ладжитлосервіс» на адвокатські запити представника відповідача адвоката Орець Н.І. Відсутність повноважень у представника позивача на підписання позовної заяви свідчить про безпідставність позовних вимог, оскільки позов поданий не уповноваженою особою.

ОСОБА_1 не уповноважувала ОСОБА_2 діяти від її імені та укладати договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №18 від 26.11.2018 року, тому зазначений договір є неналежним доказом по справі і не може бути підставою для стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги. ОСОБА_1 ніякими послугами з утримання будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території не користувалася і не користується. Позивач не довів фактичного надання послуг через відсутність індивідуального договору, що є порушенням вимог ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, ОСОБА_1 не є власником квартири АДРЕСА_4 , а лише зареєстрована в квартирі, проте фактично в ній не проживає тривалий час.

Відзив від учасників справи на апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орець Ніни Іванівни не надходив.

29 травня 2023 року представник Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» - адвокат Бодачевський Р.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви адвоката Бодачевського Р.В. про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень, понесених КП «Ладжитлосервіс».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність в договорі про надання правничої допомоги певних умов є підставною для відмови в задоволенні заяви про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в договорі про надання професійної правничої допомоги наявне посилання на акт виконаних робіт, а в акті виконаних робіт детально описано всі роботи, які виконані адвокатом по справі та їх вартість.

16 червня 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орець Ніни Іванівни надійшов відзив, в якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм чинного законодавства, є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орець Ніни Іванівни на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року, ухвалою від 08 червня 2023 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства «Ладжитлосервіс» на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, а ухвалою від 18 липня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини та висновки суду апеляційної інстанції щодо апеляційної скарги на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року

Судом встановлено, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору; управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.

Відповідно до пункту 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (який набрав чинності 01.07.2015) у разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі, якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таким органом.

Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 26.11.2018 року №402 «Про призначення управителя групи багатоквартирних будинків в м. Ладижин» на підставі протоколів конкурсної комісії було призначено управителя багатоквартирних будинків в м. Ладижин, в тому числі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , - КП «Ладжитлосервіс», а також визначено уповноважену особу на підписання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за кожним багатоквартирним будинком, від імені співвласників багатоквартирного будинку, - заступника міського голови Олійника О.Ф.

26 листопада 2018 року між КП «Ладжитлосервіс» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в особі ОСОБА_2 , уповноваженого на підписання Договору про надання послуги від імені співвласників багатоквартирного на підставі рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №402 від 26.11.2018 року, укладений Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_5 , за яким КП «Ладжитлосервіс» надає співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Укладений Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №18 від 26.11.2018 року відповідає Типовому договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 р. №712.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Якщо управитель визначений органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором.

Відповідно до пункту 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ціна послугиз управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно статті 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

У випадках, визначених законом, договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування.

В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем.

Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладений від імені співвласників багатоквартирного будинку уповноваженою особою органу місцевого самоврядування, може бути достроково розірваний у випадках та порядку, визначених законом.

Матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення однією стороною договору №44 від 26.11.2018 року іншої сторони про відмову від договору, а отже договір на теперішній час є чинним.

Згідно протоколу засідання комісії з питань визначення виконавця житлово-комунальних послуг №1 від 13.11.2018 року, який є Додатком до рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №402 від 26.11.2018 року, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі будинку встановлена в розмірі 5,16 грн.

Згідно пунктів 10,11 Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком №18 від 26.11.2018 року, ціна послуги з управління становить 5,16 грн. на 1 місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 29 числа місяця, наступного за розрахунковим.

До визначення управителя багатоквартирних будинків м.Ладижин, КП «Ладжитлосервіс» було балансоутримувачем багатоквартирних будинків та виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкової території. Рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №316 від 22.10.2014 року встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.12.2014 року для будинку АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 2,65 грн.; наказом КП «Ладжитлосервіс» №36 від 22.03.2016 року, винесеного на виконання ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року у справі №135/1377/15-а та постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2015 року, якими скасовано рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №316 від 22.10.2014 року, встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.03.2016 року для будинку АДРЕСА_1 згідно рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №315 від 30.06.2009 року на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 1,85 грн.; рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №153 від 29.04.2016 року встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.06.2016 року для будинку АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 3,31 грн.; рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №54 від 13.03.2017 року встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.04.2016 року для будинку АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 3,25 грн.; рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №196 від 11.07.2017 року встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.08.2017 року для будинку АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 3,50 грн.; рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №15 від 25.01.2018 року встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для КП «Ладжитлосервіс» з 01.03.2018 року для будинку АДРЕСА_1 на 1 кв.м. загальної площі в розмірі 3,90 грн.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

За приписами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

З огляду на викладене, нести витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг зобов`язані особи місце проживання яких, у цій квартирі, зареєстровано у встановленому порядку.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , площею 40,3 кв.м, та є споживачем послуг, що надаються КП «Ладжитлосервіс».

Жодних документів про тимчасову відсутність відповідача ОСОБА_1 за адресою своєї реєстрації у вказаній квартирі до КП «Ладжитлосервіс» не надходило.

Отже, оскільки в період виникнення боргу з оплати житлово-комунальних послуг до дати звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 у встановленому порядку була зареєстрована у квартирі вона на законних підставах повинна нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати наданих житлово-комунальних послуг, відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Між сторонами виникли правовідносини з приводу надання/отримання житлово-комунальних послуг, а саме послуг з утримання будинку та прибудинкової території (за період до листопада 2018 року) та послуг з управління багатоквартирним будинком (з листопада 2018 року).

Протягом тривалого часу відповідач користувалася послугами, наданими позивачем, водночас не в повному обсязі сплачувала за надані послуги.

З наданої позивачем карти розрахунків по особовому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 вбачається, що станом на 01 листопада 2022 року у відповідача виникла заборгованість з оплати житлово-комунальної-послуги з утримання будинку та прибудинкової території та з управління багатоквартирним будинком за період з листопада 2014 року по жовтень 2022 року включно в розмірі 14 324,64 грн.

Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17 зробив висновок, що позивач виконував свій обов`язок по наданню послуг, а відповідачі ними користувалися, а тому зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг.

Таким чином, позивач КП «Ладжитлосервіс» фактично здійснював управління вказаним багатоквартирним житловим будинком та здійснював витрати по його утриманню, а відповідач ОСОБА_1 , яка зареєстрована і проживає в квартирі у багатоквартирному будинку, є споживачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, та послуг з управління багатоквартирним будинком, отримувала зазначені послуги в повному обсязі, проте не оплачувала їх вартість, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 14 324,64 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті таких послуг, а також доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати наданих послуг.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року, провадження №6-2951цс15, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16, викладено правовий висновок про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даному конкретному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 надавалися житлово-комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати, оскільки фактично користувалися ними.

Тобто, незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про оплату послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки комунальним підприємством у встановленому законом порядку послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території відповідачам надаються, у зв`язку з цим воно несло витрати, а тому останні повинні також нести зобов`язання по їх сплаті, як власники житлового приміщення.

Вказана практика є незмінною, а тому доводи відповідача, що остання не укладала індивідуального договору на надання житлово-комунальних послуг з управління багатоквартирним будинком як підставу для відмови у позові, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 подана заява про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Установивши, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх обов`язків щодо оплати наданих КП «Ладжитлосервіс» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого, за період з листопада 2014 року по жовтень 2022 року включно, утворилась заборгованість в сумі 14 324,64 грн., останній платіж вчинений відповідачем в червні 2019 року, проте з даним позовом позивач звернувся до суду лише 30 листопада 2022 року, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення житлово-комунальних послуг за період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року без поважних причин, отже вимоги позивача про стягнення заборгованості за цей період задоволенню не підлягають.

Разом з тим, наявні підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності за період з листопада 2019 року по жовтень 2022 року в сумі 7 694,15 грн.

Колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

В оцінці аргументів відповідача про те, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, колегія суддів враховує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі в якому створено чи не створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції врахував, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлені судом першої інстанції обставини та висновки суду апеляційної інстанції щодо апеляційної скарги на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області 18 квітня 2023 року у цивільній справі №135/1264/23 за позовом КП «Ладжитлосервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Ладжилосервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 7 694 гривні 15 копійок, судовий збір в сумі 1 332 гривні 55 копійок.

19 квітня 2023 року через канцелярію суду представником позивача адвокатом Бодачевським Р.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення у вищевказаній цивільній справі, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Ладжилосервіс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави даної апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, адвокат Бодачевський Р.В. зазначив, що має право на звернення до суду з указаною заявою, оскільки до справи долучені усі необхідні докази на підтвердження понесених судових витрат та в резолютивній частині позовної заяви було указано на необхідність стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом, зокрема, не вирішено питання про судові витрати.

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зроблено висновок, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Згідно частини першої статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами другою, третьою статті 246 ЦПК України визначено, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц ( провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що договір про надання правової допомоги визначено як домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути

визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;

- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

- адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 справа №922/1163/18.

На підтвердження понесених витрат на надання професійної правничої допомоги представником позивача суду представлено договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року, копію акта прийому - передачі виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 19 квітня 2023 року.

Відповідно до пункту 2 договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом Бодачевським Р.В. та КП «Ладжитлосервіс» в особі директора Зубрицького І.Б., гонорар (вартість послуг) Адвоката складається із переліку наданих послуг та їх вартості, визначається актом прийому-передачі виконаних робіт, укладеним між Адвокатом та Клієнтом, що є додатком до цього договору.

Отже, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2022 року не визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати.

Зміст цього договору (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що відповідач заперечує визначений розмір гонорару.

Враховуючи відсутність у договорі порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядку його сплати, не надання представником позивача доказів про погодження розміру гонорару до початку надання правової допомоги, суд приходить до висновку про неможливість визначення розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, що має наслідком відмову в ухваленні додаткового рішення.

Позивачі та їх представник доказів понесених витрат на правничу допомогу до закінчення розгляду справи не надали.

Із заявами про поновлення пропущеного процесуального строку не звертались.

Ураховуючи викладене, підстави для стягнення на користь позивача витрат на професійну правову допомогу були відсутні.

Ба більше, під час ухвалення рішення від 18 квітня 2023 року судом першої інстанції вирішено питання про розподіл судових витрат, незгода з мотивами та висновками суду першої інстанції не є підставою для ухвалення додаткового рішення по справі.

Отже підстави для винесення додаткового рішення, передбачені статтею 270 ЦПК України відсутні.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

На виконання цього припису закону апеляційний звертає увагу, що свою ухвалою від 24 травня 2023 року суд відстрочив апелянту сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року до вирішення справи в апеляційному порядку. Зважаючи, що оскаржуване рішення суду залишено без змін, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 1998,85 гривня судового збору, не сплаченого нею при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Орець Ніни Іванівни залишити без задоволення, а рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 без змін.

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Ладжитлосервіс»залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року- без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1998,85 гривень судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

В.В. Сопрун