ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4990/23 Справа № 183/5140/22 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування посилався на те, що 18 вересня 2019 року ОСОБА_2 було оформлено розписку, відповідно до якої, останній зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 21 175,00 доларів США у строк до 30 березня 2022 року.

Так, відповідач отримав від нього на реалізацію товар, волоський горіх, загальною вартістю 21 175,00 доларів США, зазначений товар був ним реалізовано.

Згідно розписки, відповідача, ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму позики у відповідності до договору позики грошей, укладеного 18 вересня 2019 року, в той же час, до теперішнього часу не виконав умов договору позики, грошові кошти не повернув.

Просив стягнути з ОСОБА_2 грошовий борг в сумі 21 175,00 доларів США у відповідності до розписки від 18 вересня 2019 року.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що 18 вересня 2019 року засвідчено в розписці, що ОСОБА_2 зобов`язується повернути йому кошти в сумі 21175 доларів США в срок до 30 березня 2022 року. Відповідач отримав від нього для реалізації грецький горіх на суму 21175 доларів США.Товар було реалізовано відповідачем, однак вартість горіхів повернута не була,в результаті чого відповідач написав розписку про повернення коштів. Фактично грошові кошти відповідачеві він не передавав, борг утворився за продаж горіхів.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1 та його представник адвокат Мицак Н.Т.. ОСОБА_2 всудове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Відповідно до пунктів 3,4 частини 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В частині 1 ст. 131 ЦПК України зазначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Враховуючи те, що судова повістка була направлена відповідачеві на адресу, зазначену в матеріалах справи та адресу місця знаходження, а ОСОБА_2 не повідомляв про зміну свого місця знаходження, то він відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що не встановлено наявності укладеного між сторонами договору позики від 18.09.2019 року, фактично мав місце договір купівлі -продажу. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності між сторонами письмового договору купівлі-продажу, дати та місця укладення договору купівлі-продажу, предмет договору, кількість товару, ціну товару, порядок розрахунків між сторонами, інші істотні умови договору, суд позбавлений можливості зробити правовий висновок, на підставі саме якого договору купівлі-продажу виникло грошове зобов`язання.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам маетеріалнього та процесуального права.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Відповідно до ст. 1014 ЦК України, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1021 ЦК України, комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента.

Відповідно до частини першої статті 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Прийняття комітентом виконання за договором комісії визначено у статті 1023 ЦК України, за положеннями якої комітент зобов`язаний, зокрема, прийняти від комісіонера все належно виконане за договором комісії.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України).

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він передав відповідачеві на реалізацію товар- грецький оріх на загальну суму 21175 доларів США. Відповідач реалізував товар і повинен був до 30 березня 2022 року передати йому отримані від реалізації кошти в сумі 21175 доларів США, однак кошти не передав. На підтвердження існування між сторонами договірних відносин позивачем надана розписка.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження наявності договірних зобов`язань ОСОБА_2 18 вересня 2019 року власноручно написав розписку, згідно якої він отримав у ОСОБА_1 на реалізацію товар (грецький горіх) на суму 21 175,00 доларів США, товар реалізував, а суму 21 175,00 доларів США зобов`язується повернути до 30.03.2022 року.

Зазначені обставини нічим не спростовуються.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції вважає, що між строноми укладено договір комісії на продаж товарів. За таким договором комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за плату продати товар, що належить комітенту.

Договір комісії достатньо укласти у простій письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина перша статті 207 ЦК України).

Надана позивачем розписка підтверджує наявність договірних відносин, де зазначено істотні умови договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати грецький горіх на суму 21 175,00 доларів СШАта строк виконання до 30.03.2022 року, що відповідає положенням ст.1012 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач, всупереч умовам укладеного між сторонами договору, не здійснив його оплату на загальну суму 21 175,00 доларів США , що складає вартість переданих позивачем на реалізацію грецьких горіхів, у встановлений сторонами строк до 30.03.2022 року.

Отже, судом встановлено факт порушення відповідачем зобов`язань за договором комісії, що не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також те, що після закінчення терміну дії договору відповідач не відшкодував вартість реалізованого товару, то позовні вимоги є обґрунтованими, документально доведеними, а тому, підлягають задоволенню відповідно до положень ст.1024 ЦК України.

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому належним виконанням зобов`язання є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором. В розписці зазначено кошти в доларх США, тому саме в такій валюті вони повинні бути повернуті відповідачем.

У частині другій статті 31 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами) свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічний за змістом висновок міститься у пункті 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15.

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».

Обгрунтовуючи позовні вимоги такими обставинами, позивач помилково вважав, що це є договір позики і послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та встановлені судом, виникли з правовідносин договору комісії і регулюються відповідними нормами матеріального права. Вирішення спору по суті не є виходом за межі позовних вимог та не призводить до зміни предмета позову та обраного позивачем способу захисту.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначився із виниклими правовідносинами та нормами матеріального права, якими вони регулюються, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду пршої інстанції підлягає скасуваню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при звернення до суду першої інстанції сплачено судовий збір в сумі 7741,60 грн. та при подачі апеляційної скарги- 10002 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Сплачений позивачем судовий збір в сумі 17743,60 грн. підлягає стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги задоволено.

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 (НОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість за договором комісії в сумі 21 175,00 ( двадцять одна тисяча сто сімдесят п`ять) доларів США та судовий збір в сумі 17743,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2023 року.

Судді: