Головуючий у суді першої інстанції: Фінагеєва І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Сич Марії Віталіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Фінагеєвої І.О., у цивільній справі № 761/30719/21 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівни, про визнання договорів недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової І.О., третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., про визнання договорів недійсними. Зазначала, що 08 листопада 2007 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №494/П/27/2007-840, за умовами якого ВАТ «КБ «Надра» надало їй грошові кошти у розмірі 184 072,50 дол. США, а вона зобов`язалася повернути їх у встановлений договором строк. В забезпечення виконання зобов`язань за основним договором 08 листопада 2007 року між нею та ВАТ «КБ «Надра» укладено договір іпотеки щодо належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала, що за умовами кредитного договору вона зобов`язувалася щомісячно здійснювати періодичні платежі у розмірі 2 032,00 дол. США строком до 05 листопада 2032 року, сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,39% річних, комісію у розмірі 1,25% від суми виданих коштів. До січня 2009 року вона виконувала умови договору, потім виплати припинила, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, ухваленим у справі №753/16070/14 за позовом ВАТ «КБ «Надра» до неї, стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 340 723,82 дол. США, яка складалася з основної заборгованості у розмірі 182 292,55 дол. США, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 122 305,45 дол. США, пені у розмірі 17 718,57 дол. США та штрафу в розмірі 18 407,25 дол. США. На переконання позивачки умови договору про стягнення комісії банком не відповідають вимогам закону, оскільки не містять інформації про те, які саме послуги за вказану комісію надавалися споживачу. За таких обставин умови договору про стягнення комісії є несправедливими в розумінні статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів, а тому є недійсними. Також несправедливою є вимога про стягнення непропорційно великої компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем умов зобов`язання. Також зазначала, що за умови визнання основного зобов`язання недійсним підлягає визнанню недійсним і іпотечний договір. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсними кредитний договір № 494/П/27/2007-840 від 08 листопада 2007 року та договір іпотеки від 08 листопада 2007 року, укладені між нею та ВАТ КБ «Надра».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Сич М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивачки про те, що кредитний договір №494/П/27/2007-840 від 08 листопада 2007 року містить умови, які стосуються сплати комісії, тобто, встановлюють плату за обслуговування кредиту, що відповідно до положень ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, а тому такий договір є недійсним. Наголошує на тому, що оскільки кредитний договір є недійсним, то укладений з метою його забезпечення договір іпотеки також є недійсним.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

На електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов електронний лист, до якого прикріплено клопотання від імені ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, яке не засвідчене електронним підписом останньої, що не дозволяє ідентифікувати автора документа. Також на електронну адресу суду надійшло клопотання адвоката Сич М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що за станом здоров`я ОСОБА_1 не може бути присутньою в судовому засіданні. Разом з тим, до клопотання не було додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаної обставини. При цьому, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості взяти участь в судовому засіданні через свого уповноваженого представника.

Враховуючи викладене, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір №494/П/27/2007-840, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 184 072,50 дол. США з цільовим використанням для проведення розрахунків за договором купівлі-продажу № 6509 від 08 листопада 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , для придбання у власність квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-6).

Пунктом 1.3. вказаного договору встановлено плату за користування кредитом у розмірі 12,39% річних, які нараховуються на залишок заборгованості.

Згідно п. 1.4 кредитного договору кінцевою датою строку кредитування визначено 05 листопада 2032 року.

Відповідно до п. 1.5. кредитного договору комісія за розрахунки за цим договором складає 1,25 % від суми виданих коштів, зазначених в п. 1.2 за винятком суми виданої на оплату цієї комісії.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 08 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку, а ВАТ КБ «Надра» прийняв в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору №494/П/27/2007-840 від 08 листопада 2007 року, внаслідок чого утворилася заборгованість за цим кредитним договором.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року задоволено позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 340 723,82 дол. США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду набрало законної сили 22 грудня 2014 року.

Вважаючи умови кредитного договору №494/П/27/2007-840 від 08 листопада 2007 року несправедливими ОСОБА_1 у серпні 2021 рокупорушила перед судом питання про визнання вказаного кредитного договору та договору іпотеки, укладених між нею та ВАТ КБ «Надра», недійсними.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року, яким стягнуто з позивачки заборгованість за вказаним кредитним договором, останньою не оскаржувалося, а отже позичальниця погодилася з нарахованим та стягнутим розміром заборгованості за кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів наявності зауважень з боку позивачки до положень договору на стадії його укладення чи виконання. Натомість вимога про недійсність договору в цілому через невідповідність окремих його пунктів вимогам законодавства на стадії примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за цим договором не відповідає основам цивільного законодавства.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15 Верховний Суд України наголосив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами четвертою-шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Умовами оспорюваного кредитного договору № 494/П/27/2007-840 передбачено вичерпний перелік обов`язкових платежів за користування кредитними коштами та за порушення умов зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ВАТ КБ «Надра» в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати всіх необхідних платежів за договором звернулося у вересні 2014 року до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором, чим змінило строк виконання зобов`язання та просило суд стягнути всі необхідні платежі, передбачені умовами кредитного договору. Отже, кредитор вимагав дострокового стягнення з позичальника та його поручителя всіх передбачених договором платежів внаслідок неналежного виконання останніми зобов`язання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі №753/16070/14-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором у розмірі 340 723,82 дол. США. Цим судовим рішенням встановлено факт неналежного виконання боржником та його поручителем умов зобов`язання, факт наявності заборгованості за кредитним договором, яка включає в себе всі передбачені договором платежі, та підстави для стягнення цієї заборгованості солідарно з боржника та поручителя.

Рішення набрало законної сили 22 грудня 2014 року. З інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що судове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року у справі № 753/16070/14-ц ОСОБА_1 , не оскаржувалося, тобто остання погодилася з нарахованим та стягнутим розміром заборгованості за кредитним договором.

Матеріали справи не містять доказів наявності зауважень з боку позичальниці до положень договору на стадії його укладення чи виконання. Натомість вимога про недійсність договору в цілому через невідповідність окремих його пунктів вимогам законодавства на стадії примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості за цим договором не відповідає основам цивільного законодавства.

Незгода позичальника з умовою договору про сплату комісії за ініціювання кредиту на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню, під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

Аналогічний висновок викладено постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі №756/6038/20.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що звертаючись до суду з позовом про визнання недійними в цілому кредитного договору № 494/П/27/2007-840 від 08 листопада 2007 року та договору іпотеки від 08 листопада 2011 року ОСОБА_1 , як на підставу для задоволення позовних вимог, посилалася лише на невідповідність вимогам закону окремих пунктів кредитного договору, що відповідно до ст. 217 ЦК України не може мати наслідком недійсності договору в цілому.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно тавсебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сич Марії Віталіївни, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 04 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді