Справа № 392/1532/21
Провадження № 2/392/59/23
21 червня 2023 року м. Мала Виска
Маловисківський районний суд Кіровоградської області
в складі головуючого судді Березія Ю.А.,
секретар Руда А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, старший державний виконавець Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Грузін Інна Михайлівна,
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
Позивач вважає, що на момент вчинення спірного виконавчого напису 15.07.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, оскільки обставини в сукупності виключали факт безспірності заборгованості позивача перед ТОВ "Веллфін".
Позивач зауважила, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом порушено положення статей 88-89 Закону України "Про нотаріат", а саме надані стягувачем документи не підтверджували безспірність заборгованості перед банком.
Позивач вважає, що відсутність оригіналу кредитного договору, підписаного сторонами та засвідченої стягувачем виписки з розрахунку боржника, позбавило нотаріуса можливості встановити суму основної заборгованості та похідних сум.
Позивач наголосила, що редакція Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.
Позивач вважає, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушенням статті 88 Закону України «Про нотаріат», а саме не дотримано умови, що з дня виникнення права вимоги, минуло не більше трьох років.
22 жовтня 2021 року ухвалою суду ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с. 70-72).
25 жовтня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 74).
29 листопада 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 110).
Позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 15 липня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено нотаріальний напис, відповідно якого звернено стягнення з громадянки ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на заборгованість за кредитним договором 432493 від 15.04.2018 року.
У виконавчому написі зазначено, що боржник допустила прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 15.04.2018 року по 1.03.2020 року.
Сума заборгованості складає 141,086 грн, що включає: 3500 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 137586 грн прострочена заборгованість за несплаченими відсотками.
Нормативні акти, якими керувалася приватний нотаріус статті 87-91 Закону України "Про нотаріат"; пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 (а.с. 40-41).
30 вересня 2021 року представник ТОВ "Веллфін" на ім`я начальника Маловисківського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслав заяву про відкриття виконавчого провадження, додавши такі документи: договір позики № 432493 від 15.04.2018 року; виконавчий напис від 15.07.2021 року; довіреність (а.с.
7 жовтня 2021 року відкрито виконавче провадження, визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та суму виконавчого збору, накладено арешт на грошові кошти боржника (а.с. 14, 15-16, 17-18, 19-20).
Аналізуючи дані, які викладені у договорі позики та графіку розрахунків, судом встановлено, що сума позики складає 3500 гривень (пункт 1.1. укладеного договору) зі сплатою процентів за користування позикою, що зазначені у пункті 1.5 договору; строк позики 28 днів, тобто до 13.05.2018 року (пункт 1.3. договору); відповідно до графіку розрахунків, сума договору складає 3500 гривень, сума процентів 1764 грн, разом до сплати 5264 грн.
Приписами статті 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.
Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Правовий аналіз наведених норм дає підставу для висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.
При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.
Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.
Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.
Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.
Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Між тим, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди (стаття 124 Конституції України).
Згідно зі статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Виходячи з положень статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Тобто за змістом статті 88 Закону України "Про нотаріат" безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Аналогічні норми зазначені у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 (надалі Порядок).
Так, пунктами 1.1, 3.1 та 3.2 глави 16 Порядку визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
У підпункті 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Безспірний борг це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не отримувала від Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення позики.
Тобто, до подання документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису позивач не була проінформована стягувачем про існування заборгованості, її розмір, чим, в свою чергу, позбавив її права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення ТОВ «Веллфін».
Приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Аналіз зібраних у справі доказів у їх сукупності дає підстави для висновку про те, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною.
Окрім того, положенням статті 88 Закону України "Про нотаріат" передбачають можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса виключно за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Договором позики № 432493 від 15.04.2018 року визначено, що строк позики закінчується 13 травня 2018 року.
Між тим, спірний виконавчий напис вчинено 15 липня 2021 року, тобто, поза межами трьохрічного строку, що є грубим порушенням приписів статті 88 Закону України "Про нотаріат".
Крім того, аналіз змісту спірного виконавчого напису нотаріуса вказує на те, що для висновку про безспірність заборгованості позивача за договором позики, нотаріус керувалася положеннями пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172.
Відтак вказана норма "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" та на яку послалася у нотаріальному напис приватний нотаріус, застосуванню не підлягає, оскільки була визнана незаконною та нечинною.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і
заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
Враховуючи вищезазначене, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства.
Враховуючи положення статті 141 ЦПК України судові витрати необхідно віднести за рахунок відповідача.
Керуючись статтями 264, 265 ЦПК України,
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 1 липня 2023 року.
Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, АДРЕСА_2 ;
Головуючий
суддя