Ухвала

Іменем України

07 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 761/3867/23

провадження № 61-10772ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачки: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Кулікової С. В., Сушко Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Л. С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа В. Г., Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк»), Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві про визнання недійсним договорів, визнання права власності на майно в порядку спадкування та вселення.

Одночасно із позовною заявою позивачка подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв. м; накладення арешту на автомобіль «LEXUS», модель RX 350, VIN-код: НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_2 ; накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться в банківській установі: АТ «Сенс Банк») на депозитних, поточних та карткових рахунках, відкритих на ім?я дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у сумі, що відповідає 1/4 частині їх розміру станом 31 грудня 2021 року - на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви обґрунтовувала тим, що накладення арешту на автомобіль, грошові кошти та заборона відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору, є співмірним заявленим вимогам та не виходить за межі справедливості, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 26 квітня 2023 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 задоволено. Накладено заборону на відчуження житлової квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 158,7 кв. м. Накладено арешт на автомобіль «LEXUS», модель RX 350, VIN-код: НОМЕР_1 , рік випуску 2008, державний номерний знак НОМЕР_2 . Накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться в банківській установі: АТ «СЕНС БАНК» на депозитних, поточних та карткових рахунках, відкритих на ім?я дружини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у сумі, що відповідає 1/4 частині їх розміру станом 31 грудня 2021 року - на день смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року - без змін.

У липні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кулішенко М. Ю. звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій:

- у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень всупереч вимогам статті 260 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не зазначили будь-які мотиви, з яких дійшли висновків про задоволення заяви позивачки, і чим керувались;

- не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17 та проігнорували те, що позивачка не подала суду доказів того, що відповідач ОСОБА_3 має намір відчужити належне їй на праві власності майно чи іншим шляхом ухилятися від виконання можливого судового рішення;

- безпідставно застосували заходи забезпечення позову у вигляді заборони відчуження усього майна, чим порушили принцип співмірності.

Крім того, касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не врахував, що на момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 (20 червня 2023 року) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі положень частини третьої статті 185 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний із позовною вимогою і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильно посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може дійсно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, а спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам закону, з урахуванням існування обставин, на які зауважує позивач у своїй заяві щодо вчинення відповідачем та іншими особами дій, спрямованих на відчуження спірного майна.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17, є необґрунтованими з огляду на те, що висновки наведені у вказаній постанові суду касаційної інстанції не суперечать висновкам наведеним в оскаржуваних судових рішеннях.

Так у постанові у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Натомість у справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій дослідивши наявні у справі докази встановили, що відповідачем та іншими особами вчиняються дії спрямовані на відчуження спірного майна, тому є підстави для вжиття обраних позивачем заходів забезпечення позову.

Посилання у касаційній скарзі на недоведеність позивачем необхідності вжиття заходів забезпечення позову зводиться до переоцінки доказів у справі, що за положеннями статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не врахував, що на момент розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 (20 червня 2023 року) на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі положень частини третьої статті 185 ЦПК України, Верховний Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на час його ухвалення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України), а таких доводів апеляційна скарга заявника не містила.

Водночас Верховний Суд звертає увагу на те, що зміст ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 27 липня 2023 року, яка розміщена у Єдиному державному реєстрі судових рішень під реєстраційним номером 112548722 та є загальнодоступною, свідчить про те, що заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі № 761/3867/23 із указаних мотивів за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв представник ОСОБА_5 , вже скасовані.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й судами, які їх обґрунтовано спростували.

Також Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, правильне застосування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому підстави для відкриття касаційного провадження та скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за її позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рильська Лариса Семенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, Акціонерне товариство «Сенс Банк», Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві, про визнання недійсним договорів, визнання права власності на майно в порядку спадкування та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 червня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак