г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1763/23
Номер провадження 2/213/934/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/1763/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначає, що вона обіймає посаду викладача в основному штаті Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету від 01 жовтня 1999 року. Має кваліфікацію «спеціаліст вищої категорії» з педагогічним званням «викладач-методист.

Восени 2022 року вона дізналась, що перед нею утворилась заборгованість по заробітній платі, оскільки протягом 2017-2022 року не проводилось корегування її педагогічного навантаження та не оплачувались заняття, проведені понад зменшене навантаження в кількості 247,92 годин ( при навантаженні на 1 тарифну ставку 72 години, тобто 3,4 місячних окладів загалом за 6 років.) Так, у вересні 2022 року вона отримала доступ до тексту «Положення про порядок заміщення тимчасово відсутніх педагогічних працівників ВСП "Політехнічний фаховий коледж КНУ"» П-10-81-2021, відповідно до якого щороку у червні коледж мав виплачувати їй додаткову заробітну плату за заняття, проведені нею понад скореговане навчальне навантаження, оскільки протягом навчального року вона перебувала на лікарняному, або у відпустці, або у відрядженні. Текст положення складений на підставі Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року N102, яка також зазначає, що обов`язок оплати додатково проведених занять покладається на бухгалтерію закладу освіти пунктами 79 та 80 Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року №102 за погодженням з Мінпраці, ЦК профспілки працівників освіти і науки України та Мінфіном.

Оскільки у 2022 році такої оплати проведено не було, вона звернулась 06 вересня 2022 року з доповідною запискою до директора та заявою про негайну виплату належних їй коштів. Протягом місяця її претензії адміністрацією відповідача було визнано, а сама заява була директором задоволена. Проте вона змушена була 29 вересня 2022 року звернутись повторно із заявою №19 про відсутність відповідних виплат за проведені додатково заняття протягом 2017- 2022, але отримала категоричну відмову 26 жовтня 2022 року №330 у виплаті заборгованості по зарплаті без обґрунтування причини. Протягом 2017-2021 року загальна кількість педагогічних годин, проведених нею, але не оплачених коледжем, склала 247,92 годин. Завдяки зверненням виявилось 24 дні невикористаної та неоплаченої відпустки за 2020 рік. На її заяву до КТС 26 жовтня 2022 року про заборгованість по заробітній платі у ході тривалої ретельної перевірки комісія встановила, що заняття були проведені, але нарахування бухгалтерією не проводились, про що комісія надала Комісії з трудових спорів висновок. 09 березня 2023 року вона в чергове намагалась досягти порозуміння з директором у досудовому порядку, проте директор виплачувати заборгованість відмовилась, посилаючись на ст. 48 Бюджетного Кодексу, хоча й визнала її існування. На її заяву від 12 грудня 2022 року з вимогою підтвердити повернення бюджетних коштів, отриманих з бюджету на оплату її праці та не виплачених їй коледжем, казначейськими ордерами чи будь-якими іншими фінансовими документами, відповіді вона не отримала дотепер - ані відмови, ані документів. Її тарифна погодинна ставка викладача коледжу обчислюється відповідно до п.78 Інструкції 102, зокрема діленням ставки 14 розряду з урахуванням 10% підвищення за постановою КМУ 22 від 11 січня 2018 року «Про підвищення оплати праці педагогічних працівників» та підвищенням на 15% за Постановою КМУ 1391 від 28 грудня 2021 року «Деякі питання встановлення підвищень посадових окладів (ставок заробітної плати) та доплат за окремі види педагогічної діяльності у державних і комунальних закладах та установах освіти» на 72 години: (7001+7001*0,1+7001*0,15):72=121,55 грн/годину. За проведені та неоплачені заняття за тарифною ставкою станом на день подачі заяви 247,92 годин *121,55грн / годину = 30 134,68 грн.

На відміну від неї працівники бухгалтерії ( головний бухгалтер і бухгалтер) чудово знали і вимоги п 79 і 80 Інструкції 102 і текст Положення П-10-81-2021( перші редакції були введені в дію значно раніше). Тому вона проводила обчислення заборгованості по заробітній платі саме за тарифною ставкою на день подачі заяви, оскільки працівники бухгалтерії свідомо вчиняли порушення її права на оплату праці в повному обсязі, гарантоване їй ст.2. 4 та 13 Закон України «Про оплату праці», користуючись її необізнаністю бухгалтерських інструкцій, оскільки вона не є дипломованим фахівцем бухгалтерської справи.

Надбавка за вислугу років 30% за Постановою КМУ № 78 від 31 січня 2001 року « Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України «Про освіту»» та надбавка 20% за престижність праці відповідно до Постанови КМУ №373 від 23 березня 2011 року «Про встановлення надбавки педагогічним працівникам закладів дошкільної, позашкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти, інших установ і закладів незалежно від їх підпорядкування»: 30 134,68 + 30134,68 *0,30+30 134,68 *0,20 = 45 202,02 грн - заборгованість по заробітній платі за проведені педагогічні години понад скореговане навантаження.

Також у 2020 році їй безпідставно та необґрунтовано і без дотримання вимог ст.103 КЗпП України про завчасне попередження про погіршення умов оплати праці було знято доплату за завідування кабінетом 311 з 01 квітня 2020 року по 31 травня 2020 року, встановлену наказом №185 по основній діяльності від 27 вересня 2019 у розмірі 10% від тарифної ставки відповідно до п.42 Інструкції 102 - 643,51 грн на місяць: 643,51 *2= 1 287,02 грн.

На її заяву від 29 вересня 2022 року з вимогою виплатити належні їй кошти, відповідач надав відповідь №333 від 26 жовтня 2022 року з відмовою, мотивуючи фактичне скасування доплат Наказом №75 від 06 квітня 2020 року про оплату праці педагогічних працівників. Текст жодних згадок чи формулювань щодо скасування доплати за завідування кабінетом не містить, тому не може бути підставою для відміни оплати. Також текст наказу не узгоджений з профспілкою та не був оприлюднений чи доведений до відома викладачів. На її вимогу довести, що коледж повернув отримані на оплату її праці кошти до бюджету України згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України вона дотепер казначейських чи будь-яких інших документів не отримала.

Просить суд врахувати, що всі можливі заходи для досудового врегулювання трудового спору вона вчинила, проте вирішити трудовий спір та зобов`язати коледж виплатити усі їй належні суми коштів по оплаті праці на посаді викладача їй не вдалось. Навпаки, директор наполягала на розгляді зазначених вимог про оплату праці лише у судовому порядку.

Просить стягнути з відповідача на її користь частину заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року в сумі 45 202,02 грн. Також, просить стягнути з відповідача частину заробітної плати - доплату за завідування кабінетом у квітні-травні 2020 року в сумі 1 287,02 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

В судове засідання сторони не викликались.

Представник відповідача надала відзив, де позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити. У відзиві зазначає, що згідно з п. 79 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року, у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених причин (за неповний місяць - виходячи з відповідної кількості робочих днів). Встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження.

Як встановлено Комісією по трудовим спорам відповідача та зазначено у рішенні № 4 від 07 грудня 2022 року, перевірка учбової частини показала, що записи форми 2, форми 3 та програми «Деканат» співпадають в усіх педагогічних працівників. При перевірці навчальної документації за 2019-2020 навчальний рік Комісією встановлено наявність розпоряджень на дозвіл заміни в розкладі занять під час лікарняного ОСОБА_2 та відсутність розпоряджень про дозвіл на проведення додаткових занять після виходу з лікарняного з метою виконання навчального плану. При цьому, Комісією виявлено, що в кінці навчального року рахівник своєчасно робила розрахунки відповідно до наказу від 15 квітня 1993 року №102 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», п. 79.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що Комісією також зауважено неналежне виконання позивачем своїх обов`язків щодо ведення журналів викладачів, що ускладнило роботу Комісії, а саме: переплутані дати, несвоєчасні записи, виправлені дати, а також дати проведення навчальних занять, які не зафіксовані в книзі змін до навчального розкладу.

Відповідно, позивачем не доведено наявність підстав виникнення вимоги стягнення заборгованості по заробітній платі, а також не доведено належними засобами доказування неправомірну поведінку відповідача.

Зазначає, що згідно з п. 7.3. Положення по навчальні кабінети загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженого Наказом МОН України від 20 липня 2004 року

№601, до обов`язків завідувача кабінетом належать: складання перспективного плану оснащення кабінету; забезпечення умов для проведення уроків; сприяння оновленню та удосконаленню матеріальної бази кабінету; систематизація та каталогізація матеріальних об`єктів; забезпечення дотримання з кабінеті правил електричної та пожежної безпеки, чистоти, порядку тощо; систематичне ведення інвентарної книги із занесенням до неї відповідних змін про нові надходження, виграти та списання матеріальних цінностей; керування і контроль за роботою лаборанта, надання йому практичної допомоги та сприяння підвищенню рівня його кваліфікації.

12 березня 2020 року позивачем подано відповідачеві заяву про зміну умов праці, а саме дозвіл тимчасово на період карантину, запровадженого постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211, працювати дистанційно з можливістю віддаленого доступу до робочого комп`ютера починаючи з 12 березня 2020 року. Цією заявою позивач просила визначити їй робоче місце за її місцем проживання: АДРЕСА_1 . Відповідачем вказану заяву погоджено та задоволено. З часу звернення позивача до відповідача зі вказаною заявою до дати заявлення позовних вимог, позивач не виконувала жодних обов`язків завідувача кабінетом, в тому числі, тих, які встановлені п. 7.3. Положення.

Як видно із позовної заяви, позивач не довела належного виконання свого обов`язку завідувача кабінетом, тому вимоги зі стягнення доплати за завідування кабінетом у квітні-травні 2020 року відповідач вважає безпідставними.

Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, то, у зв`язку з відсутністю серед додатків до позовної заяви договору про надання правової допомоги, ордера, інших, встановлених ст. 137 ЦПК України підтверджуючих документів, відповідачем буде висловлено свою позицію після їх надання позивачем.

Представник позивача надала відповідь на відзив, де зазначає, що не згодна із запереченнями відповідача, поданими у відзиву, оскільки жодного документу на обґрунтування заперечень позовних вимог у відзиві на позов відповідачем не наведено, а у відзиві відповідач цитує п 79 Інструкції 102, на підставі якого позивач заявляє позовні вимоги. До того ж позивач у позові і вимагає дотриматись п.79 Інструкції 102, який відповідачем щороку було порушено. Щодо висновків КТС: робоча група складалась з викладача економічних дисциплін, заступника головного бухгалтера і викладача зарубіжної літератури - голови профспілки, членом якої позивач не є. Згідно з п. 8 рішення КТС № 2 від 03 листопада 2022 року робоча група «у складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - членів КТС та економіста за освітою викладача економічних дисциплін ОСОБА_5 , яка була уповноважена зазначеним рішенням виключно на «внутрішню перевірку роботи бухгалтерії». Тобто ані належних компетенцій, ані права, ані повноважень встановлювати якість роботи позивача на замінах члени комісії не мали, а заяви про неналежність виконання позивачем своїх обов`язків щодо ведення журналів не відповідають реальному стану речей, оскільки протягом 2015-2022 року позивач не мала жодних дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку. Водночас у висновку комісії та у запереченнях позовних вимог відповідача відсутнє посилання на кількість годин, проведених понад встановлене навантаження протягом 2015-2022 років, хоча саме з метою встановлення цієї кількості і створювалась робоча група та ініціювалась внутрішня перевірка бухгалтерії, а не якості заповнення журналів позивачем. У відзиві чомусь не коментується висновок робочої групи по суті: групою встановлено, що заняття проведені були, а оплата за них була відсутня. Всі обхідні листки для призначення відпустки протягом 2015-2022 років позивачу підписані вчасно всіма посадовими особами з членів адміністрації та не містять жодних зауважень, що підтверджує намагання порушити професійну честь і гідність позивача безпідставними заявами про неналежне виконання своїх обов`язків.

Щодо навчальних занять, не зафіксованих в Книзі змін до навчального розкладу, позивач змушений повідомити, що в посадові обов`язки позивача на посаді викладач не входить ані робити будь-які записи до зазначеної книги, ані перевіряти наявність записів, зроблених іншими посадовими особами. В обов`язки викладача відповідно до Положення Посадової Інструкції а саме Пункту 3 п.п.3.5 зазначено: викладач: «розробляє робочі і навчальні програми, несе відповідальність за реалізацію їх у повному обсязі у відповідності з навчальним планом та графіком навчального процесу». Тобто викладач повинен докласти всіх зусиль для виконання навчального плану та навчальної програми, отже провести всі заняття, визначені Дорученням. Фіксацією проведених занять у викладача є записи в навчальному журналі, щодо яких зауважень позивачу не було - всі заняття записані після їхнього проведення, поточні оцінки виставлені, а , отже, і обов`язки щодо проведення занять та щодо ведення документації позивачем виконані сумлінно і якісно. Отже будь-які заперечення власноруч затвердженої відомості позивач вважає намаганням викривити ситуацію та маніпулювати фактами. Відомість всі записані і проведені заняття позивача визнала проведеними, директор даний факт погоджувала щороку і затверджувала власним підписом та печаткою, позивач в додатку 24 виконала розрахунок неоплачених годин саме на підставі цих Відомостей фактичного виконання годин. Дана відомість подається на затвердження щороку і жодного разу у адміністрації не піднімалось питання про відсутність якихось записів у яких-то книгах. Тому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі відповідно до проведених розрахунків неоплачених годин, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на Положенні П-10-81-2021, на п. 79-80 Інструкції 102 та на зазначених Відомостях виконання педгодин і рішенні КТС № 2 від 03 листопада 2022 року, згідно з якими жодних допусків від бухгалтерії чи будь-кого іншого на проведення обов`язкових занять викладач не потребує.

На виконання п.п. 3.5, 3.8 «Викладач забезпечує виконання навчальних планів і програм» посадової інструкції викладача . Тобто саме викладач забезпечує виконання і саме викладач несе відповідальність за невиконання навчального плану, за п. 3.13 « веде учбову документацію». Жодним Положенням про організацію освітнього процесу викладачу не надано обов`язків вести книги замін чи контролювати записи в них. Отже позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими належним чином. Документів на заперечення позовних вимог відповідач у відзиву не надав, аргументів також.

Щодо відсутності оплати за завідування кабінетами у 2020 році позивач зазначає, що доплата за завідування кабінетом встановлена п.42 Інструкції 102, гарантована відповідними постановами КМУ і призначається щороку наказом директора. Така доплата була встановлена наказом №185 від 27 вересня 2019 року та безпідставно була знята без відповідного наказу на невідомих і дотепер не повідомлених позивачу підставах, оскільки наказ №75 від 06 квітня 2020 року , на який посилається відповідач у поясненнях причин, не містить жодних повідомлень про скасування доплати за завідування кабінетом. Суб`єктивної думки будь-якої посадової особи коледжу, на думку позивача, недостатньо для припинення нарахувань , встановлених наказом 185 та гарантованих державою. Питання про зміну умов оплати праці в бік погіршення обов`язково має узгоджуватись із профспілкою та про можливі зміни в оплаті праці на вимогу статті 103 КЗпПУ адміністрація має повідомити працівника не пізніше, ніж за два місяці до запланованого погіршення. Вимога статті 103 відповідачем була проігнорована, також профспілки не залучались до вирішення цього питання, про що свідчить відсутність погоджувального підпису голови первинної профспілкової організації. Відповідно до розділу 4 Колективного договору адміністрація не може в односторонньому порядку змінювати умови оплати праці або розмір встановлених надбавок і доплат , що також зухвало було проігноровано при припиненні нарахування гарантованої державою та профінансованої в повному обсязі коледжу доплати за кабінети. Згідно із тарифікаційними списками на 2020 рік, які відповідач не надала позивачу для пред`явлення в суді, викладачу ОСОБА_2 була встановлена доплата за завідування кабінетом в сумі 782,00 грн. Згідно зі звітом директора за 2020 рік кошторис коледжу було виконано на 100%. Тобто доплата за завідування кабінетом позивачу коледжем отримана у повному обсязі, але позивачу так і не вдалося отримати документи на підтвердження повернення невикористаних на заробітну плату коштів у сумі 1 564,00 грн до бюджету України. У відзиві відповідач посилається на п.7.3 Положення, проте коледж мав власне положення про навчальні кабінети, лабораторії П-01-59, друга редакція якого уведена в дію 13 липня 2020 року. Оскільки документ не містить позначок що п.1.4, 2.2 та 6.3 зазнали змін під час другої редакції, то обов`язки завідувача кабінетом, зазначені в п.6.3, не є ані ідентичними, ані схожими на перераховані у відзиві, але обґрунтування пунктом 7.3 Положення припинення оплати завідування кабінетом не спростовує факт відсутності узгодження припинення оплати з профспілкою, не спростовує порушення ст.103 КЗпПУ про завчасне повідомлення працівника та не спростовує факту відсутності будь-якого наказу, яким дане доплата скасована, припинена чи призупинена, тому позивач наполягає на обґрунтованості своїх позовних вимог та просить задовольнити вимоги щодо виплати заборгованості по заробітній платі - доплату за завідування кабінетом за два місяці 2020 року в повному обсязі. Заперечення відповідача з посиланням на написану заяву про зміну режиму роботи, як підставу для нехтування ст. 103 КЗпПУ вважає нікчемними.

Окремо позивач акцентує увагу суду і відповідача на усвідомленому, системному і систематичному, зухвалому нехтуванні вимогами трудового законодавства та положеннями Колективного договору при нарахуванні та виплаті заробітної плати. За структурою відповідно до ст. 2 ЗУ «Про виплату заробітної плати» заробітна плата складається з основної та додаткової. Додаткову заробітну плату позивачу протягом 2015-2022 років нараховували не у відповідності до розділу 4 Колективного договору та чинного законодавства у сфері освіти, а за внутрішніми переконаннями ряду посадових осіб коледжу, чим було грубо порушено ряд трудових прав позивача.

Вказує, що відповідач протягом 2015-2022 років володів інформацією про наявність понаднормових занять у позивача, мав інструкцію 102 щодо порядку оплати таких занять , проте в порушення ст. 9 КЗпПУ не вчинив належних дій щодо оплати виконаної позивачем роботи. Кошти на оплату праці позивача коледж отримував в повному обсязі, проте в порушення пункту 79 інструкції 102. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог свідчить додаток 7-8 з відповіддю директора щодо визнання вимог оплати додаткових занять за 2021-2022 рік, а на підтвердження низького рівня компетентності посадових осіб відповідача свідчить наявність першого примірника розрахунків і уточненого примірника, також з довідками та рішеннями КТС. На підтвердження слів про порушення КЗпПУ відповідачем додатково свідчить факт, зазначений у позовній заяві, щодо несподіваного виявлення невикористаної та неоплаченої відпустки у позивача за 2020 рік тривалістю 24 календарні дні.

Представник відповідача надала заперечення на відповідь на відзив, де вказала, що предметом позовних вимог позивачем визначено стягнення заборгованості по заробітній платі. Натомість, у відповіді на відзив позивач надає власні міркування та стверджує про існування факту виявлення невикористаної та неоплаченої відпустки за 2020 рік тривалістю 24 календарних дні. Вважає такі міркування позивача не відповідають дійсності. Згідно графіка відпусток викладачів на 2023 рік, затвердженого директором відповідача, відпустку позивача повної тривалості (56 днів) за період роботи з 01 вересня 2022-2023 роки надається з 05 липня по 29 серпня 2023 року, а частина невикористаної відпустки тривалістю 24 дні за період роботи з 01 вересня 2019 - 2020 роки позивач визначила надати їй за її заявою. Про підтвердження її згоди з викладеними обставинами свідчить її підпис. При цьому, до теперішнього часу позивач не звернулась до відповідача ні за наданням частини невикористаної відпустки ні за компенсацією. Просить відмовити у позові.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Ухвалою суду від 05 травня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 20 липня 2023 року відмовлено у клопотанні позивача про розгляд справи з викликом сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

Як видно із трудової книжки позивача, остання обіймає посаду викладача в штаті Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету від 01 жовтня 1999 року, присвоєне звання «викладач-методист».

Відповідно до наданого позивачем розрахунку кількості годин, проведених додаткового на підставі п.79 та 80 Інструкції 102 загальна кількість проведених додатково за 01 травня 2017 року - 01 вересня 2022 року педагогічних годин 275,27. З них оплачено коледжем 27,35 години 30 вересня 2022 року. Залишок неоплачених годин складає 247,92 грн. Тарифна погодинна ставка викладача коледжу обчислюється відповідно до п.78 Інструкції 102, зокрема діленням ставки 14 розряду з урахуванням 10% підвищення за постановою КМУ 22 від 11 січня 2018 року «Про підвищення оплати праці педагогічних працівників» та підвищенням на 15% за Постановою КМУ 1391 від 28 грудня 2021 року «Деякі питання встановлення підвищень посадових окладів (ставок заробітної плати) та доплат за окремі види педагогічної діяльності у державних і комунальних закладах та установах освіти» на 72 години: (7001+7001*0,1+7001*0,15):72=121,55 грн/годину. За проведені та неоплачені заняття за тарифною ставкою станом на день подачі заяви 247,92 годин *121,55 грн / годину = 30 134,68 грн.

Позивач на ім`я директора закладу відповідача зверталась із заявою про зміну умов праці, а саме просила дозволити тимчасово, на період запровадження карантину постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 працювати дистанційно з можливістю віддаленого доступу до робочого комп`ютера починаючи з 12 березня 2020 року та просила визначити її робоче місце за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , на що отримала дозвіл.

Згідно зі змістом наказу №75 від 06 квітня 2020 року: 1. Бухгалтерії коледжу проводити оплату праці педагогічним працівникам з 01 квітня 2020 року на період карантину згідно з тарифікації зі збереженням надбавок: за престижність праці (відповідно до Постанови КМУ №373); вислугу років; класне керівництво; перевірку письмових робіт; керівництво цикловою комісією.

Відповідно до Рішення комісії по трудовим спорам Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» №2 від 03 листопада 2022 року розглянуто заяви від 27 жовтня 2022 року , які поступили в комісію по трудовим спорам ВСП «Політехнічний фаховий коледж КНУ» від викладачки фізико-математичних дисциплін ОСОБА_6 та викладачки філологічних дисциплін ОСОБА_2 . Суть заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (п.1) визнати наказ №167 від 08 вересня 2022 року недійсним, як такий, що суперечить вимогам ст. 223 КЗпПУ; (п.2) провести оплату за роботу на курсах з підготовки до вступу як викладачам за сумісництвом; (п.3) визнати договір про надання освітніх послуг недійсним; (п.4) виплатити недоплачені суми заробітної плати від 01 вересня 2017 року по 31 серпня 2022 року згідно з п.69-80 Інструкції 102 та провести індексацію на індекс інфляції; (п.5) виплатити недоплачені суми в розмірі 1 051.15 грн матеріальної допомоги на оздоровлення, як викладачам - методистам; (п.6) ініціювання перевірку роботи бухгалтерії. Комісія прийшла до таких рішень: по 1-му питанню прийшла до згоди і винесла рішення: «Скасувати наказ №167 від 08 вересня 2022 року по основній діяльності « Про склад комісії по трудовим спорам», як такий, що суперечить ст. 223 КЗпПУ»; по 2-му питанню прийшла до згоди і винесла рішення: «Зобов`язати коледж переглянути оплату праці на посадах викладачів - сумісників згідно з нормативними документами»; по 3-му питанню винесено рішення: «Признати дійсним Договір про надання освітніх послуг, укладений між викладачами ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та коледжем»; по 4,5,6 питанням комісія не змогла визначитись і винесла рішення: «Ініціювати внутрішню перевірку роботи бухгалтерії комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - члени комісії по трудовим спорам та залучити економіста за освітою, викладача економічних дисциплін ОСОБА_5 .

Відповідно до Рішення комісії по трудовим спорам Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» №4 від 07 грудня 2022 року, висновку роботи комісії при перевірці документації бухгалтерії виявлено: в кінці навчального року рахівник своєчасно робила розрахунки відповідно до наказу від 15 квітня 1993 року №102 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти", п.79; в кінці навчального року учбова частина надавала до бухгалтерії відомість про фактично виконане педнавантаження викладачами коледжу, де вказувалося заплановане на навчальний рік навантаження, фактично виконане навантаження та причина не виконання затвердженого річного навантаження, але відсутні пояснення про виконання зверх зменшеного річного навантаження; в кінці навчального року навчальна частина та бухгалтерія не відкориговували години, які були виконанні зверх зменшеного річного навантаження для виконання навчальних планів та програм; головним бухгалтером не підіймалось питання про надання будь-якої додаткової інформації для розрахунку кількості годин, виконаних викладачами зверх зменшеного річного навантаження; години викладацької роботи, виконані викладачами протягом періоду з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2022 року зверх зменшеного річного навантаження ( в зв`язку з лікарняними), не були оплачені відповідно до інструкції 102 Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, п.80 (Години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками (визначеними відповідно до п.78) після виконання викладачем річного навчального навантаження. Ця оплата проводиться щомісячно або в кінці навчального року).

Листом відповідача №332 від 26 жовтня 2022 року на ім`я позивача надано відповідь про те, що за результатами перевірки бухгалтерії оплата праці на підставі поданих навчальною частиною «Відомостей фактично виконаних годин викладачами коледжу» за підсумками 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 н.р. проведена в повному обсязі.

Відповідно до відомостей фактично виконаних годин викладачами коледжу за 2021-2022 н.р. позивачем фактично виконані 1 094 год.

Згідно з відповіддю відповідача у 2021-2022 навчальному році навчальне навантаження позивача склало 1 094 годин, в період з 07 лютого по 12 лютого 2022 року позивач перебувала на лікарняному. У 2020-2021 році позивач під час відпустки перебувала на лікарняному в період з 22 липня 2020 року по 14 серпня 2020 року, внаслідок чого невикористана відпустка склала 24 календарних дні. 22 грудня 2022 року позивачу було запропоновано скористатись правом на відпустку чи отримати грошову допомогу.

Як видно із графіку відпусток викладачів на 2023 рік позивачу надається відпустка за період з 01 вересня 2022 року по 2023 рік з 05 липня по 29 серпня 2023 року.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються трудовим законодавством.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом статей 15,16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Положеннями ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Частиною першою статті 3, статтею 4 КЗпП України встановлено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частинами другою, третьою статті 97 КЗпП України, ч.1 ст.15 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Оскільки відповідно до ст.97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясовувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональною) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Згідно п.64 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року №102 (далі - Інструкція №102) ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, викладачів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються: за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік): викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації.

У пункті 78 Інструкції №102 встановлено, що середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години).Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою.

Згідно з п.79 у випадках, коли викладачі відповідно до діючого законодавства або з незалежних від них причин звільняються від навчальних занять (відпустка, відрядження, тимчасова непрацездатність, відволікання учнів на сільгоспроботи, зимові канікули тощо), встановлений їм обсяг річного навантаження зменшується на 1/10 частину за кожний повний місяць відсутності на роботі або відсутності занять із зазначених. Встановлена викладачам на початку навчального року середня місячна заробітна плата в зазначених випадках зменшуватись не повинна. Години викладацької роботи, виконані викладачем протягом навчального року зверх зменшеного річного навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками після виконання зменшеного навчального навантаження.

Відповідно до Рішення комісії по трудовим спорам Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» №4 від 07 грудня 2022 року, висновку роботи комісії за період з 2019-2020 рік остання відмітила наявність розпоряджень на дозвіл заміни в розкладі занять під час лікарняного ОСОБА_2 , відсутні розпорядження про дозвіл на проведення додаткових занять після виходу з лікарняного ОСОБА_2 з метою виконання навчального плану. При перевірці документації бухгалтерії виявлено: в кінці навчального року рахівник своєчасно робила розрахунки відповідно до наказу від 15 квітня 1993 року №102 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти", п.79; в кінці навчального року учбова частина надавала до бухгалтерії відомість про фактично виконане педнавантаження викладачами коледжу, де вказувалося заплановане на навчальний рік навантаження, фактично виконане навантаження та причина не виконання затвердженого річного навантаження, але відсутні пояснення про виконання зверх зменшеного річного навантаження; в кінці навчального року навчальна частина та бухгалтерія не відкориговували години, які були виконанні зверх зменшеного річного навантаження для виконання навчальних планів та програм; головним бухгалтером не підіймалось питання про надання будь-якої додаткової інформації для розрахунку кількості годин, виконаних викладачами зверх зменшеного річного навантаження; години викладацької роботи, виконані викладачами протягом періоду з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2022 року зверх зменшеного річного навантаження ( в зв`язку з лікарняними), не були оплачені відповідно до інструкції 102 Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, п.80 (Години викладацької роботи, виконані понад встановлене річне навантаження, оплачуються додатково за годинними ставками (визначеними відповідно до п.78) після виконання викладачем річного навчального навантаження. Ця оплата проводиться щомісячно або в кінці навчального року).

Відповідно до ст. 228 КЗпП України у разі незгоди з рішенням комісії по трудових спорах працівник чи роботодавець можуть оскаржити її рішення до суду в десятиденний строк з дня вручення їм виписки з протоколу засідання комісії чи його копії.

Доказів того, що позивачем оскаржувалось Рішення комісії по трудовим спорам Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» суду не надано. Отже з рішенням комісії по трудовим спорам позивач погодилась.

У висновках Комісії по трудовим спорам не відображено кількість годин, проведених позивачем понад встановлене навантаження протягом 2015-2022 років.

Також в рішенні КТС вказано, що години викладацької роботи, виконані викладачами, в тому числі позивачем протягом періоду з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2022 року зверх зменшеного річного навантаження (у зв`язку з лікарняними), не були оплачені відповідно до інструкції 102 Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, проте позивач просить стягнути суму не сплаченої частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року.

Доказів письмового звернення, адресованого від імені ОСОБА_2 на ім`я відповідача про корегування її заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року суду не надано.

Крім того, позивачем не обґрунтовано, чому розрахунок суми не сплаченої частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року зроблено станом на день подачі позовної заяви. Розрахунок заборгованості проведено, виходячи з із ставки заробітної плати у сумі 7 001,00 грн. При цьому не зазначено і не надано доказів тому, в якому році розмір посадового окладу позивача становив 7 001,00 грн, чому зменшене навантаження становить саме 247,92 години.

Позивачем не надано доказів її тарифної ставки, як викладача, встановлених доплат до її заробітної плати, тому суду не зрозуміло, якими показниками керувався позивач при складанні розрахунку, що долучений до позову.

Таким чином, твердження позивача щодо правомірності та обґрунтованості стягнення на її користь з відповідача частини заробітної плати за проведені навчальні заняття понад зменшене навчальне навантаження з 01 січня 2015 року по 29 серпня 2021 року в сумі 45 202,02 грн не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджується належними доказами та зрозумілими, обґрунтованими розрахунками, а отже з огляду на все вищевикладене позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Крім того, позивач стверджує, а представник відповідача не заперечує факт виявлення у позивача невикористаної та неоплаченої відпустки за 2020 рік тривалістю 24 календарних дні, проте дана обставина не є предметом розгляду у даній справі, не підтверджує та не спростовує інші факти, що слугують підставами цього позову.

Також позивач ставить вимоги про стягнення з відповідача частини заробітної плати - доплати за завідування кабінетом у квітні-травні 2020 року в сумі 1 287,02 грн.

Відповідно до ст.103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Як видно із матеріалів справи, позивач на ім`я директора закладу відповідача зверталась із заявою про зміну умов праці, а саме просила дозволити тимчасово, на період запровадження карантину постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 працювати дистанційно з можливістю віддаленого доступу до робочого комп`ютера починаючи з 12 березня 2020 року та просила визначити її робоче місце за її місцем проживання: АДРЕСА_1 , на що отримала дозвіл.

Згідно зі змістом наказу №75 від 06 квітня 2020 року: 1. Бухгалтерії коледжу проводити оплату праці педагогічним працівникам з 01 квітня 2020 року на період карантину згідно з тарифікації зі збереженням надбавок: за престижність праці (відповідно до Постанови КМУ №373); вислугу років; класне керівництво; перевірку письмових робіт; керівництво цикловою комісією.

Отже, доплата за завідування кабінетом у вказаному наказі не передбачена.

Позивач у позові посилається на те, що текст наказу не узгоджений з профспілкою та не був оприлюднений чи доведений до відома викладачів, внаслідок чого по суті вважає його незаконним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17, провадження №12-161гс19 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позивач просить стягнути з відповідача частини заробітної плати - доплати за завідування кабінетом у квітні-травні 2020 року в сумі 1 287,02 грн, проте вимога про визнання незаконним та скасування наказу №75 від 06 квітня 2020 року, який слугував підставою для припинення виплат за завідування кабінетом позивачем у позові не ставиться.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч.1 ст. 263 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, а в разі відмови в задоволенні позову витрати покладаються на позивача, витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, то відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат за надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Відокремлений структурний підрозділ «Політехнічний фаховий коледж Криворізького національного університету», місцезнаходження: вул. Кармелюка,33,

м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, .

Дата складення повного тексту судового рішення - 08 серпня 2023 року.

Суддя В. В. Мазуренко