Справа № 465/7348/22 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/1287/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

Розглянув у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Ільків Галини Михайлівни на рішення Франківського районного суду м.Львова від 11.04.2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання

в с т а н о в и в:

06 грудня 2022 року представник позивача Акціонерного товариства «Універсал Банк» ( далі по тексту АТ «Універсал Банк») звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.07.2021 року по 03.10.2022 року в розмірі 1 328,09 доларів США 09 центів та судові витрати по справі.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 11.04.2023 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» три відсотки річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 15.07.2021 року по 03.10.2022 року в розмірі 1 328,09 доларів США,09 центів та судові витрати по справі по оплаті судового збору в розмірі 2 481 грн.

Рішення суду оскаржила представник відповідачки адвокат Ільків Г.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним в частині стягнення 3-х відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання під час дії воєнного стану.

Вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права з урахуванням змін прийнятих Верховною Радою України 15 березня 2022 року в Законі 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі по тексту Закон).

Відповідно до ч.3 Закону внесено зміни до п.2) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України ( Відомості ВРУ, 2003, № 40-44, ст..356) доповнено пунктами 18 і 19.

Із змісту п.18 згаданого розділу вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальником було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем) позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а таке нарахування є незаконним.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду, ухвалити нове, яким визначити стягнення трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15.07.2021 року по 23.02.2022 року.

В доповненнях до апеляційної скарги представник відповідача-адвокат Ільків Г.М. зазначає, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 2 481,00 грн. судових витрат, що були сплачені позивачем при поданні позовної заяви.

Вважає рішення Франківського районного суду м.Львова в цій частині незаконним, оскільки відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Із долученого до апеляційної скарги копії посвідчення, виданого на ім`я ОСОБА_1 , остання є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому стягнена судом першої інстанції сума судового збору в оскаржуваному рішенні є незаконною.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 11.04.2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УніверсалБанк» 2 481 грн. судових витрат у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у стягненні зазначених судових витрат.

На виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) представником позивач-адвокатом Ганенко О.І. надано суду відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник позивача ОСОБА_2 зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, звертає увагу на той факт, що оскаржуваним рішенням три відсотки річних стягнуто у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання, встановленого не договором, а саме рішенням суду, тому до даних правовідносин положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягають до застосування. Просить апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Ільків Г.М. залишити без задоволення, рішення Франківського районного суду м.Львова від 11.04.2023 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2ст.247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 19 листопада 2010 року з врахуванням ухвали цього ж суду від 26 листопада 2010 року у цивільній справі № 2-4431/10 позов АТ «Універсал Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» за договором кредиту № 016-2008-1194 від 16 квітня 2008 року заборгованість в сумі 36 311,06 доларів США, 850 грн. сплаченого судового збору, 120 грн. витрат на ІТЗ та 850 грн. за подання заяви про видачу судового наказу, що не набрав законної сили.

Вище зазначене рішення суду відповідачем ОСОБА_1 на даний час не виконано.

06 жовтня 2022 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 3-ох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України за період з 15.07.2021 року по 03.10.2022 року.

За змістом ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2ст.625 ЦК).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, використовуючи правові позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, прийняв правильне рішення, що сплата 3% річних на суму боргу відповідно до ст.625 ЦК є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Однак, колегія суддів не погоджується з періодом за який стягнено 3% річних на користь позивача АТ «Універсал Банк».

Зокрема, судом не враховано, що з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і діє на даний час.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до ч.3 Закону України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України» та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до п.2) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України ( Відомості РУ, 2003, №40-44, ст.356) доповнено пунктами 18 і 19.

Згідно п.18 зазначеного розділу у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальником було надано кредит ( позику) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем) позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця ( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка ( штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання ( невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем ( позикодавцем).

Отже, нарахування та стягнення судом 3-ох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 24.02.2022 року по 03.10.2022 року є незаконним.

Суд першої інстанції повинен був стягнути 3% річних за період з 15.07.2021 року по 23.02.2022 року, що становить 668 доларів США 05 центів ( 36 311,05 дол.США борг х 3% : 365 днів в році х 224 дні прострочення = 668 доларів США 05 центів).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з позицією представника позивача, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК тільки у разі прострочення виконання грошового зобов`язання саме за договором, а оскільки оскаржуваним рішення стягнуто три відсотки річних у зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_1 , зобов`язання, встановленого не договором, а рішенням суду, то до даних правовідносин положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК не підлягають до застосування.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Франківського суду м.Львова від 19.11.2010 року із врахуванням ухвали цього ж суду від 26 листопада 2010 року стосується невиконання відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору № 016-2008-1194 від 16 квітня 2008 року, тобто між сторонами виникло грошове зобов`язання, пов`язане з невиконанням умов договору, яке підтверджене рішенням суду.

Відповідно до змісту ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц прописано, що стаття 625 ЦК визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У п.44 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15ц сформульовано правовий висновок про те, що приписи ст.625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання , так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Універсал Банк» судових витрат у розмірі 2 481 грн. за сплату судового збору.

Відповідно до п.9 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та ІІ груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Із долученого до матеріалів справи копії посвідчення № НОМЕР_1 серія ААБ від 19.02.2015 року встановлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново, відповідно звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Вище зазначене підтверджується висновком ВСУ у постанові № 703/686/15-ц у якій прописано, що « з відповідача, який має інвалідність ІІ групи, судовий збір не стягується, навіть, у разі, якщо рішення ухвалено не на його користь».

Відповідно до ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення із ОСОБА_1 3% річних на користь АТ «УніверсалБанк» підлягає зміні, в частині стягнення судових витрат скасуванню.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги представника ОСОБА_3 -адвоката Ільків Г.М. задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 11 квітня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» трьох відсотків річних в сумі 1 328 доларів США 09 центів змінити, а в частині стягнення судових витрат за оплату судового збору в розмірі 2481 грн. скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УніверсалБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УніверсалБанк» ( код ЄДРПОУ: 21133352) 668 доларів США 05 центів (Шістсот шістдесят вісім доларів США 05 центів).

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 2481 грн. на користь Акціонерного товариства «УніверсалБанк» компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк