Справа № 758/8893/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року суддя Подільського районного суду м. Києва Будзан Л.Д., вивчивши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Одинадцятої державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

01.08.2023 до суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Одинадцятої державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що є власниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 , та маючи намір зареєструвати доньку співвласника ОСОБА_1 у вказаній квартирі, позивачам стало відомо про наявність обтяження, що унеможливлює право володільців на вільне розпорядження майном. Арешт на вищевказану квартиру накладено за реєстраційним номером 5458187 на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 02.08.2007 року про забезпечення позову (справа №2-20/2007); реєстратором обтяження є Одинадцята державна нотаріальна контора. Враховуючи те, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 09.12.2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири (№2-5767/2008), в межах розгляду якої забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру відповідачів, виконано, виконавчі провадження закінчено, тому подальше існування обтяження майна порушує їх право власності та позбавляє права розпорядження майном.

Вивчивши матеріали позову та додані до нього документи, вважаю, що позов слід направити за підсудністю до іншого суду за наступних підстав.

За загальним правилом, визначеним ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За приписами ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Таким чином, суд, який вжив заходи забезпечення позову, може скасувати їх з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Тобто, суд, який застосував заходи забезпечення позову вправі їх скасувати, лише у тому разі, коли відпадуть підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів або у забезпеченні позову в цілому. Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні. Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є учасниками (відповідачами) цивільної справи (№2-5767/2008), яка розглядалася Оболонським районним судом міста Києва, та в межах розгляду якої ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.08.2007 року вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на спірну квартиру. Відтак, питання про скасування таких заходів забезпечення позову має вирішуватися в рамках розгляду справи, в межах якої були застосовані вказані заходи, згідно зі вимогами статті 158 ЦПК України. Скасування заходів забезпечення позову, накладених в межах іншої справи, за окремим позовом є підміною компетенції суду, який розглядає справу, в межах якої забезпечено позов. Таким чином, заходи забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна, яке належить позивачам, застосовані у цивільній справі (№2-5767/2008) Оболонським районним судом міста Києва, можуть бути скасовані лише вказаним судом за вмотивованим клопотанням учасника справи, і не можуть бути предметом розгляду у іншому провадженні. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 березня 2018 року у справі № 753/21031/16 (провадження № 61-1455св18), від 27 березня 2019 року у справі № 361/2650/16-ц (провадження № 61-17983св18) та від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18). Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Згідно з ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. За вимогами ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження. Враховуючи викладене, зважаючи на вимоги ст.158 ЦПК України, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Одинадцятої державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна слід передати за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва після закінчення строків передбачених ч. 3 ст. 31 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.5, 31, 158, 187, 258, 352-354 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Одинадцятої державної нотаріальної контори про зняття арешту з нерухомого майна, - направити за підсудністю до Оболонського районного суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Леся БУДЗАН