Справа №359/8076/22
Провадження №2/359/626/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Дьяченку В.В.

за участю

представника позивача Макєєва В.М.

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «УМ Факторинг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1742556 від 29.03.2021 року в розмірі 15 562,63 грн.

В обґрунтування позову послались на те, що 29.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 1742556 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, ОСОБА_1 отримав позику у розмірі 4 600 грн 00 коп., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .

20 жовтня 2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу №1 та підписано реєстр прав вимог № 1 від 20.10.2021 року.

Враховуючи вищезазначене, позивач став новим кредитором, та отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором.

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за Кредитним договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

Станом на день подання позовної заяви, загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором складає 15 562,63 грн., а саме 4 600 грн. тіло кредиту, 10 488,00 грн та 474,63 грн. упущена вигода.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено її розгляд за участі сторін (а.с.96).

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року витребувано докази у справі (а.с.140).

14.12.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с.118-134), у якій відповідач ОСОБА_1 зазначає, що не має власного екземпляра оригіналу вказаного договору, не підписував його ні звичайним, ні електронним цифровим підписом (оскільки не має і не мав електронного підпису) і не отримував екземпляра підписаного договору з боку кредитора ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА». Тому вважає істотні умови кредитного договору не погодженими у письмовій формі. А також не визнає вказаної Позивачем заборгованості.

Крім того, позивачем не доведено факт укладання Договору кредитором укладеним з ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» з Відповідачем та його істотних умов, єдиним доказом чого може бути оригінал примірнику такого договору в електронній формі з усіма реквізитами, у тому числі - підписами Сторін, згідно зі ст. 100 ЦПК України та ч. 1 ст. 5, абз. 1 ч. 1 ст. 7 та ч. 4 ст. 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який дозволить перевірити наявність електронних цифрових підписів обох сторін договору у дату його укладання, щоб встановити достовірний незмінний зміст підписаного сторонами договору і застосувати його умови до правовідносин сторін при прийнятті судом рішення.

Також, позивачем не надано доказів надання кредитором ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» вiдповiдачу його примірника оригіналу договору нi пiд час, нi пiсля його укладення, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та незмінність. Отже, Вiдповiдач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він не був фактично ознайомлений, і такий правочин згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 2, 6 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачiв» не є підставою виникнення обов`язків у Відповідача як споживача кредитних послуг.

Позивачем не доведено факту видачі кредитором ТОВ «ЛIНЕРУА УКРАЇНА» кредиту та розміру заборгованості загального та по її складовим (основному боргу, відсоткам, неустойці, які не були погоджені у письмовій формі). Нараховані Позивачем суми не відповідають законодавству України та заявленим кредитором ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» у наданих копії Договору та графіку платежів умовам кредитування і є непропорційно великою сумою, не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільно-правових відносин.

У зв`язку з вище вказаним у задоволенні позивних вимог просив відмовити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» - Макєєв В.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Додав, що відповідач особисто зареєструвався на веб-сайті https://credit7.ua/ для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 29 березня 2021 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1742556 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав позику у розмірі 4 600 грн. 00 коп. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на її платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.23-32).

За графіком платежів до договору про надання споживчого кредиту № 1742556 визначено наступне: кількість платежів/періодичність внесення один/одноразово; дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів 28 квітня 2021 року, сума кредиту 4600 грн. 00 коп.; сума нарахованих процентів 2 622 грн. 00 коп.; разом до сплати 7 222 грн. 00 коп. (а.с.33).

З копії квитанції за сплату, номер операції: 04519052 вбачається, що на картковий рахунок НОМЕР_2 відбулося зарахування коштів у розмірі - 4 600 грн. 00 коп.

Відповідач у відзиві не погодився з самим фактом укладання кредитного договору, вказує, що оригінал вказаного договору не отримував, не погоджується з відсотками нарахованими за кредитом та зазначає, що в матеріалах справи відсутній документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на його особистий рахунок.

Проте, до вказаних доводів суд відноситься критично з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 634 Цивільного кодексу України передбачено, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно, або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 вище вказаного закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 12 Закону, за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 підтвердив, що правочин може бути підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису за письмовою згодою сторін.

Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є згодою Відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором E345 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження тверджень, щодо вчинення відповідачем дій направлених на укладення кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредит шляхом переказу коштів у розміру розмірі 4600 грн. 00 коп. на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією від 29.03.2021 року (номер операції: 84519052).

Також факт зарахування коштів підтверджується випискою по рахунку за період з 27 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року де зазначено, що 31 березня 2021 року на карту № НОМЕР_2 , відбулося зарахування коштів у розмірі 4 600 грн. 00 коп. (а.с.197-200).

Таким чином, враховуючи вище вказане суд вважає, що договір №1742556 від 29.03.2021 року, про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладений в електронній формі між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_2 укладений з дотриманням вимог Цивільного кодексу, Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України про "Про електронний цифровий підпис", а тому вважається чинним та таким, що представляє волевиявлення сторін.

Отже, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини, тому при вирішенні вказаного спору суд керується умовами кредитного договору та вимогами статті 526 Цивільного кодексу України відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статей 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За договором факторингу №1 від 20 жовтня 2021 року (а.с.14-18) ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» за кредитними договорами та підписано реєстр прав вимог №1 від 20 жовтня 2021 року (а.с.19), за яким відбулося відступлення права вимоги щодо кредитного договору № 1742556 від 29 березня 2021 року.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Отже, враховуючи, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» за кредитним договором щодо боржника ОСОБА_1 , у позивача наявне право на пред`явлення позову про стягнення заборгованості.

З розрахунку заборгованості слідує, що стандартна процентна ставка визначена у розмірі - 1,90 % в день. Розмір відсотків нарахованих у межах строку надання кредиту становить 10 488 грн. 00 коп., тому вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 600 грн. 00 коп. та відсотків за користування ним у розмірі 10 488 грн. 00 коп. (а.с.61-65), у межах строку надання кредиту підлягають задоволенню.

Доказів, які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав.

У свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення упущеної вигоди задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦПК України упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

У той же час, позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами сам факт наявності збитків у формі упущеної вигоди, в чому вони дістали свій прояв, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок із діями (бездіяльністю) відповідача, вина відповідача.

Звіт суб`єкта оціночної діяльності, наданий позивачем, про оцінку грошового збитку, зміст якого зведений до визначення розміру втраченої вигоди як можливий прибуток у зв`язку із середньостатистичною ставкою по депозиту в банках України, на думку суду, не може бути достатнім для висновку про реальну наявність такого збитку саме у позивача та реальний зв`язок із заборгованістю відповідача. Таким чином, у стягнення упущеної вигоди в сумі 474 грн. 63 коп. слід відмовити.

Щодо стягнення витрат на проведення оцінки грошового збитку у розмірі 15000,00 грн, суд, враховуючи відмову у задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди, відмовляє у стягненні таких витрат. Крім цього, суд приймає до уваги очевидну непропорційність таких витрат.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (96.95% від 2 481 грн 00 коп.) в розмірі 2 405,00грн.

Відповідно до ст. 133 ч. 3 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Встановлено, що ТОВ «УМ Факторинг» понесли витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень. Тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3878,00 гривень (96.95% від 4 000 грн. 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 258, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум факторинг», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Ризька,73Г,офіс 7/1 заборгованість за договором №1742556 від 29.03.2021 року у розмірі 15088 грн.

В задоволенні вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум факторинг», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Ризька,73Г,офіс 7/1 судовий збір у розмірі 2 405 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ум факторинг», , місцезнаходження: м.Київ, вул.Ризька,73Г,офіс 7/1 витрати на правову допомогу в розмірі 3 878 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2023 року.

Суддя С.С. Чирка