КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 753/5274/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Борисової О.В.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Паламарчук Наталії Володимирівни на ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року(суддя Осіпенко Л.М.) про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування,

встановив:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із заявою, у якій просив встановити факт недостовірності та спростувати інформацію, поширену за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 / на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотивуючи вимоги заяви, заявник зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою у мережі Інтернет: ІНФОРМАЦІЯ_1 / на веб-сайті: ІНФОРМАЦІЯ_2 було розміщено інформацію про нього, відповідно до якої він бере свідому участь у процесах дестабілізації фінансово - економічної ситуації в Україні, легалізації (відмиванні) грошових коштів чи іншого майна, отриманих злочинним шляхом для фінансування російської агресії та тероризму.

Заявник стверджував, що наведена у статті інформація не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не притягувався та не притягується до кримінальної відповідальності за вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, у тому числі за ст. 209 Кримінального кодексу України, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України станом на 22 березня 2023 року ВР-000780892, листом Національної поліції України від 9 березня 2023 року № 83аз/2702/3-2023 «Про надання інформації» на № 210223 від 21 лютого 2023 року.

Заявник зазначав, що поширення недостовірної інформації про нього порушує його права на честь, гідність та ділову репутацію, формує негативне уявлення про нього в суспільстві, переконуючи в тому, що він вчинив кримінальне правопорушення та підтримує рф, що не відповідає дійсності.

Заявник посилався на те, що у нього відсутня інформація про автора поширеної недостовірної інформації та власника веб-сайту, на якому розміщена недостовірна інформація, не дивлячись на прийнятті міри для з`ясування відповідних відомостей.

Ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року у відкритті провадження відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Паламарчук Н.В. просить ухвалу судді скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник заявника зазначає, що суддею суду першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме щодо можливості ідентифікації осіб відповідачів та наявності спору про право.

Представник заявника посилається на п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно якого відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростування її в порядку окремого провадження.

Представник заявника вважає, що зазначення в ухвалі судді про можливість ідентифікації особи, яка є власником веб-сайту або отримувачем послуг хостингу, є безпідставним, так як з наданих суду документів, зокрема, довідки Дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 22 лютого 2023 року № 30/2023-Д вбачається, що доменне ім`я «myrotvorets.center» зареєстроване в публічному домені «.center», що не належить до українського сегменту мережі Інтернет, знеособленість даних про реєстранта цього доменного імені в службі WHOIS, а також те, що реєстратор доменного імені та хостинг-провайдер є іноземними суб`єктами. У довідці не вказано конкретної інформації про власника веб-сайту і відповідно не зазначено жодної конкретної інформації та конкретних даних про реєстранта доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та про відповідного отримувача послуг хостингу, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Також представник заявника стверджує, що враховуючи наявну в довідці інформацію, вона звернулася з адвокатським запитом 8 березня 2023 року до реєстратора відповідного доменного імені та хостинг-провайдера відповідного веб-сайту, дані якого були вказані у довідці, щоб отримати інформацію про реєстранта доменного імені та про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет. Однак, відповіді на свій запит не отримала, а тому неможливо отримати інформацію про володільця облікового запису.

Представник заявника стверджує, що на даний залишається невідомим ні хто є автором поширеної недостовірної інформації про заявника, ні хто є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: http://myrotvorets.center у мережі Інтернет, ні хто є реєстратором доменного імені myrotvorets.center, ні хто є отримувачем послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту: http://myrotvorets.center на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення послуги доступу до нього з мережі Інтернет, тобто невідомі особи, які можуть розглядатись як власники веб-сайту та потенційні відповідачі, та відповідно ідентифікація таких осіб є неможливою, хоча заявник використав для з`ясування відповідної інформації різні способи, які не дали результату.

Також представник заявника посилається на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду про те, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним, і судом не зазначено між ким конкретно виник спір, що є припущенням суду.

Представник заявника вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового

висновку про наявність спору про право у даній справі, оскільки об`єктивне з`ясування фактичних обставин справи можливе лише в судовому засіданні, а на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі висновок про наявність спору є передчасним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника - адвоката Паламарчук Н.В., яка підтримала доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя виходив з того, що з наданих документів вбачається можливість ідентифікації осіб, які повинні бути відповідачами у даній справі.

Також суддя зазначив, що заявником не наведено, яке юридичне значення для нього має встановлення даного факту, а тому для захисту своїх немайнових прав заявник повинен звернутися у порядку позовного провадження, так як зі змісту заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Таким чином, у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, які тягнуть за собою юридичні наслідки, від яких залежить, зокрема, виникнення особистих немайнових прав громадян.

Звертаючись до суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Паламарчук Н.В. зазначала, що встановлення факту недостовірності інформації та її спростування необхідно для захисту порушених особистих немайнових прав ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною 4 статті 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 13 цієї ж постанови зазначено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вказані роз`яснення не були враховані суддею першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження.

Також суддя першої інстанції не надав належної оцінки документам, які були надані представником заявника у підтвердження неможливості встановити власника веб-сайту, на якому розміщена спірна інформація, а також неможливості встановити отримувача послуг хостингу.

Прийшовши до висновку про можливість ідентифікації осіб відповідачів, суддя не навів належного обґрунтування даного висновку.

Крім того, зазначаючи, що із заяви вбачається спір про право, суддя першої інстанції не навів обґрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, обмежившись лише передчасним висновком про ймовірність виникнення такого спору.

Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).

Разом з тим, слід наголосити, що у відповідності з вимогами частин 1-4 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Таким чином, об`єктивне з`ясування фактичних обставин справи та встановлення всіх осіб, які можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи, можливе лише в судовому засіданні, а на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі висновок про наявність спору про право є передчасним.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не позбавлений можливості встановити факт недостовірності інформації та її спростувати у порядку окремого провадження, а висновок судді першої інстанції про наявність спору про право є передчасним.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Паламарчук Наталії Володимирівни задовольнити.

Ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року скасувати, цивільну справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності поширеної інформації та її спростування направити до Дарницького районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

О.В. Борисова