н/п 2/490/2126/2023 Справа № 490/5474/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторін,

розглянувши у закритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про поновлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2023 року позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила поновити батьківські права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що після того, як її було позбавлено батьківських прав відносно сина, малолітній ОСОБА_3 був усиновлений його тіткою (рідною сестрою позивача) ОСОБА_5 та її чоловіком.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.11.2021 року у цивільній справі № 490/6880/21 усиновлення малолітнього ОСОБА_3 скасовано. Рішення суду набрало законної сили.

Рішенням суду встановлено, що на той час мати малолітньої дитини влаштувалася на постійну роботу, влаштувала свій побут і дуже любить сина. Малолітній син дуже хоче проживати з рідною матір`ю, у них одразу встановився контакт, він любить її.

Станом на дату подачі позову малолітня дитина знаходиться з позивачем за межами України.

Позивачка бажає займатися вихованням свого сина, турбуватися про нього, враховуючи, що поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, істотно змінилися, просить поновити її в батьківських правах відносно малолітнього сина ОСОБА_3 .

16.06. 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Зобов`язано Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради надати висновок про доцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник позивачки адвокат Сидоренко Т.В. скерувала до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача Головіна Г.Г. надала до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Також органом опіки і піклування наданий до суду висновок про доцільність поновлення позивачки в батьківських правах.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. ( ч.4 ст.200 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку.

Позивачка - ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб між батьками малолітньої дитини розірваний 01.08.2014 року.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25.12.2014 року у цивільній справі № 487/9033/14-ц батьки малолітньої дитини позивач та ОСОБА_8 позбавлені батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення суду набрало законної сили.

Малолітній ОСОБА_3 був усиновлений його тіткою (рідною сестрою позивача) ОСОБА_5 та її чоловіком.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.11.2021 року у цивільній справі № 490/6880/21 усиновлення малолітнього ОСОБА_3 скасовано. Рішення суду набрало законної сили.

Рішенням суду встановлено, що на час розгляду справи мати малолітньої дитини влаштувалася на постійну роботу, влаштувала свій побут і дуже любить сина. Малолітній син дуже хоче проживати з рідною матір`ю, у них одразу встановився контакт, він любить її.

Станом на дату подачі позову малолітня дитина знаходиться з позивачкою за межами України через введення в Україні воєнного стану.

Згідно Акту обстеження умов проживання від 19.05.2023 року, ОСОБА_1 за своїм місцем проживання створила для дитини належні умови проживання.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування від 08.08.2023 року про доцільність поновлення батьківських прав громадянки ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України, дитина разом з бабусею ОСОБА_9 та матір`ю дитини - позивачкою по справі виїхали в евакуацію до Швеції.

Позивачка повідомила Комісії, що після позбавлення її батьківських прав, вона радикально змінила своє відношення до життя та дитини, наразі бере активну участь у житті дитини , прагне постійно проживати з сином, виховувати та утримувати дитину. Дитина дуже прив`язана до матері, прагне проживати з рідною матір`ю, між ними теплі, дружні відносини. Виконавчий комітет ММР, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне поновлення батьківських прав позивачки .

Згідно зі статтею 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 СК України, сім`я, є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із частинами першою, третьою статті 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

У відповідності з ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Вирішуючи даний спір суд зазначає, що як позбавлення, так і поновлення батьківських прав відбувається імперативно в судовому порядку.

Поведінка батьків, що не відповідає правовим і моральним вимогам, не завжди носить незворотній характер. До того ж у деяких почуття прив`язаності до дитини перемагає, а бажання бути з нею разом, турбуватись про неї змушує лікуватись, зокрема від алкоголізму, - першопричини протиправної поведінки фізичної особи як батька так і матері. Поновлення батьківських прав - це свого роду стимул для тих, для кого дитина дійсно цінна. Що стосується правового аспекту поновлення цих прав, то воно допустимо тільки стосовно неповнолітніх осіб, оскільки пов`язано з вихованням дитини. Коли особі виповниться 18 років, то за змістом ч. 3 ст. 169 СК поновлення батьківських прав вже неможливе.

З поновленням батьківських прав відбуваються серйозні зміни в долі батьків та дитини. Тому при розгляді цієї категорії справ обов`язковою є участь органів опіки та піклування. В будь-якому випадку, чи виступає орган опіки та піклування відповідачем, чи ні, він дає свій висновок про доцільність поновлення батьківських прав, що безперечно в даному випадку судом дотримано

Поновлення батьківських прав допускається, якщо батько (мати) змінили: - свою поведінку;- обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

До уваги береться також зміна способу життя особи, позбавленої батьківських прав, зміна ставлення до дитини та її виховання. Не менш важливим є глибина та стійкість позитивних змін, що можуть бути підставою для поновлення батьківських прав.

Поновлення батьківських прав безпосередньо пов`язане не тільки із зміною поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, але і з оцінкою ситуації самою дитиною - яка в даному випадку висловлює бажання проживати з рідною матір`ю, між ними відновлені родинні батьківськи стосунки.

Конвенція про права дитини ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52). Вказане також узгоджується з правовою позицією, викладеною у поставі Верховного Суду від 12.05.2022 року у справі № 466/5767/18.

Моментом поновлення батьківських прав є день вступу в законну силу відповідного рішення суду. З цього моменту відновлюються всі права і обов`язки батька (матері), які були втрачені ним в результаті позбавлення батьківських прав, зокрема, особисті немайнові права щодо дитини; право на захист дитини; право на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; право бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; право одержати в майбутньому майнові права, пов`язані із батьківством у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування).

В даному випадку в судовому засіданні не здобуто доказів, що поновлення позивачу батьківських прав відносно неповнолітньої дитини буде суперечити його інтересам.Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що обставини, які були підставою для позбавлення позивача батьківських прав суттєво змінилися, остання здатна та має бажання виконувати свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, тому позов підлягає до задоволення .

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 352-354 ЦПК України, ст. 169 СК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради про поновлення батьківських прав - задовольнити.

Поновити батьківські права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.