Справа № 307/2665/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2023 року (повний текст рішення складено 20.02.2023, головуюча суддя Сойма М.М.) у справі №307/2665/19 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.04.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73/08, згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000 доларів США на строк з 10.04.2008 до 09.04.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та видав кредитні кошти.

04.12.2012 у зв`язку з тим, що позичальник перестав належним чином виконувати зобов`язання за кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості в розмірі 28 531, 81 доларів США та 22 270, 81 гривень пені, розрахованої станом на 29.11.2012.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2013 позовні вимоги Банку задоволено та стягнуто з відповідача суму боргу в розмірі 250 325, 57 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 змінено рішення суду першої інстанції та постановлено стягнути із ОСОБА_1 242 332, 57 гривень заборгованості за кредитним договором, врахувавши здійснений відповідачем в ході розгляду справи платіж за кредитом в сумі 7 993, 00 гривень. Дане рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.03.2014.

18.04.2014 судом було видано виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1 , який було спрямовано до Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області для примусового виконання.

На момент подання позовної заяви рішення суду щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 242 332,57 грн виконано не було.

26.02.2021 до закінчення підготовчого судового засідання представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» - адвокат Артимич М.М. надіслав суду заяву про зміну предмету позову. Зазначав, що станом на 31.01.2021 заборгованість відповідача перед Банком становить 18020,16 доларів США, та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором № 73/08 від 10.04.2008 в розмірі 2 183, 69 доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 31.01.2021 (100 доларів США = 2 819,29 гривень) еквівалентно 61 564, 55 гривень, а також 2 270, 00 гривень судового збору. Крім того, у зв`язку зі зміною предмету спору та відповідно зменшенням позовних вимог до відповідача у грошовому еквіваленті просив повернути позивачу ПАТ АБ «Укргазбанк» зайво сплачений судовий збір у розмірі 14 597,98 гривень згідно платіжного доручення № 13306-240 від 16.08.2019.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 09.02.2023 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, визначеної в рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013, за період з 01.02.2018 по 23.12.2020, в розмірі 14 080, 07 (Чотирнадцять тисяч вісімдесят гривень 07 копійок) гривень.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 2 270,00 гривень (Дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок) судового збору.

В решті вимог позову відмовлено.

Повернуто ПАТ АБ «Укргазбанк» зайво сплачену суму судового збору в розмірі 14 597, 98 (Чотирнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень 98 копійок) гривень згідно платіжного доручення № 13306-240 від 16.08.2019.

Не погоджуючись із цим рішенням, Банк подав на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить: «рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2023 у цивільній справі №307/2665/19 скасувати в частині часткового задоволення позову та стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 14 080,07 грн. та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позовну вимогу ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання у розмірі 2 183,69 доларів США задовольнити в повному обсязі, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що грошовим зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 перед Банком виступала не заборгованість у валюті кредиту, а фіксована сума у гривні у розмірі 242 332,57 грн, як еквівалент фактичної заборгованості ОСОБА_1 у валюті кредиту на момент ухвалення судового рішення. Той факт, що суд ухвалив рішення про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 у гривневому еквіваленті у розмірі 242 332,57 грн, на думку скаржника,не спростовує того факту, що зобов`язання за вказаним кредитним договором мали виконуватися у валюті кредиту, тобто в доларах США, і кредитна заборгованість на момент ухвалення судового рішення обліковувалася виключно у валюті кредиту. Звертає увагу, що місцевий суд у цьому ж складі у заочному рішенні у даній справі від 01.07.2021, яке в подальшому було переглянуто, повністю задовольнив позовні вимоги Банку та в мотивувальній частині ухваленого рішення обґрунтовано довів правомірність позивача вимагати стягнення 3% річних саме у валюті кредиту, беручи за основу прострочену суму кредитної заборгованості, а не її еквівалент у національній валюті.

Адвокат Варга Д.Д., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що скаржник має право вимагати від відповідача суму коштів в розмірі 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання, визначеної в рішенні Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013. Враховуючи наведене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.04.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 73/08, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 30 000 доларів США 00 центів на строк з 10.04.2008 до 09.04.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,3 % річних (а.с.11-13, Т.1).

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2013 у справі №307/99/13 позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» двісті п`ятдесят тисяч триста двадцять п`ять гривень 57 коп., та дві тисячі шістсот десять гривень 56 коп. судових витрат (а.с.19, Т.1).

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє його представник ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.07.2013 змінено в частині розміру стягнення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 242 332, 57 грн заборгованості згідно кредитного договору. В решті рішення залишено без змін (а.с.20-21, Т.1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20.03.2014 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21.03.2013 залишено без змін (а.с.22, Т.1).

18.04.2014 Тячівським районним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на виконання рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 242 332, 57 гривень заборгованості згідно кредитного договору, який позивачем звернено до Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області для примусового виконання (а.с.23, 24, Т.1).

Відповідно до довідки Тячівського міжрайонного управління водного господарства від 02.10.2019 №341 вбачається, що станом на 01.10.2019 зі ОСОБА_1 утримано та перераховано 54 268,33 грн. Залишок боргу по виконавчій постанові становить 188 064,24 грн (а.с.52, Т.1).

Згідно Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №48661173 від 23.12.2020 вбачається, що при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/307/457/13, виданого 18.04.2014 Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 242 332, 57 гривень заборгованості, сума боргу боржником сплачена в повному обсязі відповідно до платіжних доручень про перерахування коштів з депозитного рахунку Тячівського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та виконавче провадження закінчено (а.с.118, Т.1).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором № 73/08 від 10.04.2008 в розмірі 2183,69 доларів США (по офіційному курсу НБУ станом на 31.01.2021 еквівалентно 61564,55 гривень) не підлягає до задоволення, оскільки за приписами частини четвертої статті 82 ЦПК України сума боргу відповідача перед позивачем встановлена рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 у національній грошовій одиниці гривні, таке рішення набрало законної сили і обставини, встановлені цим рішенням, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні суду, позивачем на випадок стягнення судом простроченої заборгованості з відповідача у гривні за рішенням суду надано розрахунок заборгованості, проведений ним за період з 01 лютого 2018 року по 31 січня 2021 року, виходячи з початкової суми заборгованості у розмірі 242332,57 гривень, зафіксованої рішенням суду, згідно якого з відповідача підлягають до стягнення 3 % річних у розмірі 14 080, 07 гривень та інфляційні втрати у розмірі 30 331, 63 гривні, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак, позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат позивачем не заявлено.

Відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції визнав вимогу позивача про стягнення з нього 3 % річних у розмірі 14 080, 07 гривень та судового збору в розмірі 2 270,00 гривень.

Місцевим судом зазначено, що заборгованість відповідача встановлена преюдиційним судовим рішенням, а тому, оскільки ця заборгованість не була погашена в повному обсязі, то боржник, крім 3 % річних, має сплатити її з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання на підставі вимог частини другої статті 625 ЦК України, однак, оскільки позивачем така позовна вимога не заявлена, позаяк позивач наполягає на стягненні простроченої заборгованості 3 % річних саме у валюті кредиту в розмірі 2183,69 доларів США, то суд відповідно до ст. 13 ЦПК України не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог і з цих підстав суд відмовляє у стягненні інфляційних втрат у розмірі 30 331, 63 гривні, які зазначені позивачем у розрахунку суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається із судових рішень у справі № 307/99/13, заборгованість відповідача складалась із: - 23 125 доларів США - залишок кредиту; - 3161, 57 доларів США - прострочений кредит; - 2245, 24 доларів США несплачені відсотки; - 12 863, 37 грн. пеня за порушення строків повернення кредиту; - 9407, 44 грн. пеня за порушення строків сплати відсотків.

Таким чином, заборгованість, яка була заявлена Банком до стягнення у справі № 307/99/13, складалась, в тому числі, із пені, визначеної у гривні. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 заборговність була стягнута у гривні.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення 3 % річних виходячи із суми, яка, за позицією Банку, залишалась непогашеною станом на 31.01.2021 - 18020,16 доларів США. Як вбачається із Заперечення Банку на заяву про перегляд заочного рішення (а.с.186 т. 1), оскільки облік заборгованості позичальника вівся саме у валюті кредиту, всі погашення, які ОСОБА_1 здійснював у гривні, згідно умов кредитного договору переводились у валюту кредиту по курсу на дату проведення таких операцій.

У частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

Доводи скаржника про те, що ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 у гривневому еквіваленті у розмірі 242 332,57 грн не спростовує того факту, що зобов`язання за вказаним кредитним договором мали виконуватися у валюті кредиту, тобто в доларах США, і кредитна заборгованість на момент ухвалення судового рішення обліковувалася виключно у валюті кредиту, у зв`язку з чим необхідно обраховувати 3% річних в іноземній валюті, є необґрунтованими та безпідставними.

Так, слід зазначити, що преюдиційність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Оскільки Банк, звернувшись у 2013 році до суду, скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст 1050 ЦК України, на дострокове поверненя позики, тому зобов`язання боржника за кредитним договором трансформувалось у обов`язок ОСОБА_1 перед Банком, який виник з рішення суду.

Отже, резолютивна частина рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013 у справі №307/99/13 містить посилання на стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в гривні, яка не ставилася в залежність від еквіваленту будь-якої іноземної валюти, вказане судове рішення Банком не оскаржувалося, його примусове виконання здійснювалося у гривнях, що стверджується довідкою Тячівського міжрайонного управління водного господарства та постановою про закінчення виконавчого провадження ВП №48661173 від 23.12.2020.

Встановивши, що позичальник неналежним чином виконував зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 242 332,57 грн, яка стягнута Апеляційного суду Закарпатської області від 21.11.2013, рішення суду відповідачем виконано у повному обсязі 23.12.2020, тому кредитор має право на стягнення з боржника 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України за час прострочення виконання грошового зобов`язання, яке обмежується останніми трьома роками, що передували подачі заяви про зміну предмету позову (31.01.2021) і до моменту його фактичного виконання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №73/08 від 10.04.2008, проведеного ПАТ АБ «Укргазбанк» за несвоєчасне погашення кредиту і процентів згідно рішення суду вбачається, що, виходячи з початкової суми заборгованості у розмірі 242332,57 грн, зафіксованої рішенням суду, з врахуванням сум, які вносились на виконання такого рішення, з відповідача за період 01.02.2018 23.12.2020 підлягають до стягнення 3 % річних у розмірі 14 080,07 грн та інфляційні втрати у розмірі 30 331, 63 грн (а.с.45,46, Т.2).

Таким чином, зобов`язання відповідача перед позивачем виникло із судового рішення та було встановлено у гривні, тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що розрахунок 3% річних необхідно здійснювати саме з суми заборгованості, визначеної судовим рішенням у гривні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування рішення суду - немає. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст.ст.381,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: