Головуючий у І інстанції Нарольський М.М.
Провадження №22-ц/824/7313/2023 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К», Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020 року в розмірі 131 230,04 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 96 006,51 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 13 749,61 грн. (станом на 13.09.2021 року); заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 17 321,76 грн. (станом на 13.09.2021 року); заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 265,20 грн. (станом на 27.10.2021 року, яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021 по 27.10.2021 (включно); заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 2 886,96 грн. (станом на 27.10.2021 року, яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021 по 27.10.2021 (включно) та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що 09.01.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4/3105938, відповідно до умов якого Банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби в сумі 125 520,00 грн. строком на 60 місяців - з 09.01.2020 по 08.01.2025 року. Процентна ставка за кредитом становить 11% річних. Також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,30% на місяць від суми кредиту.

Всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом, згідно Кредитного договору, визначені в Правилах надання споживчого кредиту в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умовах страхування життя позичальника, які є невід`ємною частиною Кредитного договору та розміщені на офіційному сайті Банку.

Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунку Графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в День повернення кредиту.

Банк має право у будь-який час відступити всі або частину своїх прав за Договором, а також угодами про забезпечення будь-якій третій особі. У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми простроченого платежу.

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором, відповідач же, в свою чергу, порушує умови п. 1.1. та п. 2.2 кредитного договору і не здійснює повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.

05.08.2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладено договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021, у відповідності до умов якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020 року. Відповідно до договору відступлення ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором.

Кредитним договором передбачено право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі у випадку порушення позичальником графіку платежів та невиконання ним письмової вимоги про погашення боргу. Письмова вимога про погашення заборгованості, яка направлялася ОСОБА_1 , останнім проігнорована.

У зв`язку з тим, що заборгованість відповідачем не погашена, позивач, як новий кредитор, звернувся за захистом порушеного права до суду із даним позовом.

18.01.2022 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Черних В.О., надійшов зустрічний позов до ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним.

В обґрунтування даного позову представник ОСОБА_1 - адвокат Черних В.О. вказувала, що встановлена банком послуга у вигляді «плати за комісійну винагороду» є несправедливою умовою кредитного договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Так, позивач належним чином виконував умови кредитного договору, у тому числі щодо сплати щомісячної комісійної винагороди, що підтверджується випискою банку.

Як вбачається з виписки з рахунку з 07.02.2020 року по 01.04.2021 року ОСОБА_1 було здійснено сплату щомісячних платежів комісійної винагороди на загальну суму 31 756,56 грн.

Проте, як стало на даний час відомо, покладення на позичальника обов`язку сплати комісійної винагороди та відповідальності за таку несплату суперечать вимогам закону та заборонено ч. 3 ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому, на думку ОСОБА_1 , повинні бути визнані недійсними з моменту укладання договору. При цьому, сума сплаченої комісійної винагороди за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року в розмірі 31 756,56 грн. повинна бути повернена позивачу. В подальшому, в письмових поясненнях ОСОБА_1 посилався також на нікчемність пункту 1.3.2 комплексного договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року та просив стягнути зазначені грошові кошти.

У зв`язку з цим, представник ОСОБА_1 у зустрічному позові просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладення пункт 1.3.2 комплексного договору № 4/3105938, укладеного 09.01.2020 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 , щодо сплати комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості: щомісячно комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 Договору; стягнути з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь ОСОБА_1 суму сплаченої за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року комісійної винагороди в розмірі 31 756,56 грн.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року первісний позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», про стягнення заборгованості, задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» 96006,51 грн. за тілом кредиту, 15 014,81 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

В іншій частині в задоволенні первісного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» 1920,43 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ«ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» та АТ«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним задоволено частково.

Стягнуто з АТ«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь ОСОБА_1 31 756,56 грн.сплаченої комісійної винагороди.

В задоволенні іншої частинивимогзустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з АТ«КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» через представника - Сімонову Є.О. подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Яготинського районного суду Київської області від 19.01.2023 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що частина 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Отже, з аналізу цієї норми вбачається, що інформація про заборгованість споживача може надаватись безкоштовно лише не частіше одного разу на місяць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 розглядала виключну правову проблему щодо застосування норм Закону України «Про споживче кредитування», зокрема і ст. 11 цього Закону, а саме: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.

Висновки Великої Палати Верховного Суду наступні:

31.17 Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Також, Велика Палата Верховного Суду закцентувала увагу, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов 'язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Апелянт у скарзі зазначив, що з аналізу кредитного договору вбачається, що в п. 1.3.2. сторони погодили сплату позичальником за користування кредитом: комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Таким чином, при детальному вивченні складових послуг, за які скаржником справляється комісія, вбачається, що зазначений перелік (об`єм) послуг є значно ширшим, ніж просто надання інформації про стан кредитної заборгованості. Тим паче, зазначене в п. 1.3.2. Кредитного договору інформування здійснюється Банком самостійно на основі розробленого програмного забезпечення, а не у відповідь на запит клієнта не частіше 1 разу на місяць - як то визначено ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування», як умову безоплатності послуги (наголошуємо що, у п. 1.3.2. Договору не вказано, що послуга з обслуговування кредитної заборгованості надається не більше одного разу на місяць).

Крім того, Банк та ОСОБА_1 погодили у п. 1.3.2. Кредитного договору відкритий перелік (об`єм) послуг, за надання яких на користь банку сплачується комісія. Саме з метою економії часу сторін та не здійснення постійного укладення додаткових договорів до Кредитного договору про оплату кожної окремої послуги, яка буде необхідна клієнту в процесі користування кредитними коштами і погашення заборгованості - сторони встановили фіксовану плату (щомісячну комісію), яка визначається у процентному відношенні до суми кредиту. А сам перелік послуг, які можуть бути надані банком позичальнику, виходячи з аналізу п. 1.3.2. є необмеженим (у даному пункті після переліку послуг вказано «...тощо»).

До вищезгаданих послуг можуть входити послуги з відкриття рахунків, розрахунково- касового обслуговування, операції обміну валюти для погашення заборгованості, надання консультацій в режимі 24/7, відповідей на письмові звернення клієнта щодо Договору та інше.

Також, у договорі відсутній пункт (умова), які контекстуально дублюють положення спірного пункту 1.3.2. Договору в розрізі послуг щодо надання інформації за кредитом (розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості, тощо) та яким встановлена безоплатність надання такої послуги (саме на цьому зробила акцент Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові, що стало підставою для визнання нікчемними умови кредитних договорів АТ «Ідея Банк»).

Всупереч зазначеному, суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним обставинам, нормам матеріального права та не дослідив і не надав оцінки доказам, наданим АТ «Креді Агріколь Банк» на підтвердження отримання Клієнтомінформації про стан кредитної заборгованості більше одного разу на місяць, суд взагалі проігнорував такі докази, хоча вони містяться у матеріалах справи, а тому помилково дійшов висновку, щодо нікчемності п. 1.3.2. Кредитного договору.

Враховуючи вищевказані роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 щодо застосування вищезгаданих норм Закону України «Про споживче кредитування», вимоги ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», п. 1.3.2. Договору, на думку апелянта, є таким, що повністю відповідає вимогам даного законодавства та роз`ясненням Великої Палати Верховного Суду.

Зокрема, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; скаржник надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо комісійної винагороди, сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки у додатку № 1 до Кредитного договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», які підписані позивачем.

На думку апелянта, суд першої інстанції, всупереч вимог вищевказаних норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про нікчемність п. 1.3.2. Кредитного договору та безпідставно вказав в оскаржуваному рішенні, що умова договору про плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною та не потребує визнання недійсною.

В судовому засіданні представник АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - адвокат Максименко В.О. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, які повідомлялись про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились; колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення оскаржене лише в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору частково недійсним, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.01.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» укладений кредитний договір № 4/3105938, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти в сумі 125 520,00 грн. строком на 60 місяців з 09.01.2020 року до 08.01.2025 року (включно).

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим договором щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є його невід`ємною частиною), надалі - графік платежів по кредиту, як день повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

За п. 1.2 кредит надається позичальнику на споживчі потреби.

Пунктом 1.3 кредитного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду (надалі - проценти) щомісячно, в розмірі 11 % річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за кредитним договором, а також позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.3.2 кредитного договору.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості, сплачена сума платежу перераховується на позичковий рахунок та на рахунки нарахування процентів і комісій в день повернення кредиту.

У разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно умов Договору, на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми простроченого платежу (п. 3.1).

Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020 року належним чином, що підтверджується виписками з рахунку позичальника та розрахунками заборгованості.

Відповідач порушив умови п. 1.1 та п. 2.2 кредитного договору та не здійснив повернення кредиту згідно графіку платежів по кредиту.

05.08.2021 року між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» укладений договір відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 2-2021. Згідно даного договору 11.08.2021 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4/3105938 від 09.01.2020 року, що був укладений між АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 , відтак ТОВ «ФК «БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до позичальника за кредитним договором.

Відповідачу направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. Зазначене повідомлення залишилось відповідачем без реагування.

Заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до розрахунків заборгованості по кредитному договору № 4/3105938 від 09.01.2020 року становить 131230,04 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 96 006,51 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом - 13 749,61 гривень (станом на 13.09.2021 року); заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 17 321,76 гривень (станом на 13.09.2021 року); заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 265,20 гривень (станом на 27.10.2021 року, яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021 по 27.10.2021 (включно); заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості - 2 886,96 гривень (станом на 27.10.2021 року, яка нарахована позивачем за період з 14.09.2021 по 27.10.2021 (включно).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 про захист прав споживача та визнання частково недійсним кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що передбачена умовами договору сплата на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту є нікчемною, оскільки суперечить вимогам закону, відтак сплачена ОСОБА_1 сума комісії за обслуговування кредиту підлягає стягненню з банку на його користь.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх за неправильного застосування норм матеріального закону, що вбачається з наступного.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Отже, така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Виходячи з аналізу ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» слід дійти висновку, що законодавцем визначено плату у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Тобто, на законодавчому рівні, а саме у п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» законодавцем визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться також і комісії за обслуговування кредитної заборгованості, в які входять не тільки послуги з інформування про стан кредитної заборгованості, а і інші види послуг, які є платними у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1,ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у Постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 така форма витрат, як плата за обслуговування кредитної заборгованості, в яку входить не тільки плата за інформування про стан кредитної заборгованості, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами (при цьому, інформування банком боржника ОСОБА_1 про стан кредитної заборгованості більше одного разу на місяць, є платним).

Враховуючи роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які викладені у Постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19щодо застосування вищезгаданих норм Закону України «Про споживче кредитування», вимог ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», оспорюваний п. 1.3.2. Договору є таким, що відповідає вимогам даного законодавства.

Так, зокрема, кредитний договір вчинено у письмовій формі, як це передбачено ч. 1 ст. 1055 ЦК України. При цьому, при підписанні даного договору ОСОБА_1 жодних зауважень не висловлено, що свідчить про його згоду з умовами договору.

Згідно зі статтею 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Дані норми носять спеціальний (привілейований) характер. Крім того, кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості за всіма істотними умовами цього договору.

Отже, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; банк надав боржнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо комісійної винагороди, сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки у додатку № 1 до Кредитного договору «Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», які підписані боржником.

При цьому, підписанням кредитного договору ОСОБА_1 засвідчив, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання (п. 2.3. Договору), та той факт, що умови договору йому зрозумілі (п. 6.1. Договору).

Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

При розгляді аналогічної справи Верховний Суд в постанові від 18.11.2020 року по справі № 464/3214/16-ц, зазначив наступне: «...суди встановили, що оспорюваний кредитний договір підписаний позивачем, що свідчить про його згоду з усіма його істотними умовами, і тривалий час ним виконувався без будь-яких заперечень щодо його умов, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, у тому числі реальну проценту ставку та абсолютне значення здорожчання кредиту, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

...у цілому, оскільки банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену частинами другою, четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами № 168, сторони узгодили всі істотні умови договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі».

У Постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 756/6038/20 Верховний Суд зробив висновок, що незгода позичальника з умовами та особливостями кредитування, за відсутності зауважень щодо змісту та умов кредитного договору під час його укладення, не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову та визнання нікчемною умови кредитного договору про встановлення комісійної винагороди банку за обслуговування договору, вищенаведені вимоги закону не врахував та дійшов помилкового висновку про протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідність вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

В силу частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

З аналізу укладеного між сторонами 09.01.2020 року кредитного договору вбачається, що в п. 1.3.2. сторони погодили сплату позичальником за користування кредитом: комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Таким чином, при детальному вивченні складових послуг, за які банком справляється комісія, вбачається, що зазначений перелік (об`єм) послуг є значно ширшим, ніж просто надання інформації про стан кредитної заборгованості. Крім того, зазначене в п. 1.3.2. Кредитного договору інформування здійснюється Банком самостійно на основі розробленого програмного забезпечення, а не у відповідь на запит клієнта не частіше 1 разу на місяць, як це визначено ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», як умову безоплатності послуги (у п. 1.3.2. Договору не вказано, що послуга з обслуговування кредитної заборгованості надається не більше одного разу на місяць).

Крім того, Банк та ОСОБА_1 погодили у п. 1.3.2. Кредитного договору відкритий перелік (об`єм) послуг, за надання яких на користь банку сплачується комісія. Саме з метою економії часу сторін та не здійснення постійного укладення додаткових договорів до Кредитного договору про оплату кожної окремої послуги, яка буде необхідна клієнту в процесі користування кредитними коштами і погашення заборгованості, сторони встановили фіксовану плату (щомісячну комісію), яка визначається у процентному відношенні до суми кредиту. А сам перелік послуг, які можуть бути надані банком позичальнику, виходячи з аналізу п. 1.3.2., є необмеженим (у даному пункті після переліку послуг вказано «...тощо»). До таких послуг можуть входити послуги з відкриття рахунків, розрахунково-касового обслуговування, операції обміну валюти для погашення заборгованості, надання консультацій в режимі 24/7, відповідей на письмові звернення клієнта щодо Договору та інше.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та на підставі вищенаведених норм, висновок суду першої інстанції про нікчемність п. 1.3.2 укладеного між сторонами кредитного договору у зв`язку із його невідповідністю вимогам ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» є помилковим, оскільки цей пункт договору був погоджений сторонами при укладенні договору і жодних заперечень зі сторони позичальника не викликав; боржником цей пункт тривалий час виконувався; даний оспорюваний пункт договору, виходячи з його змісту, включає у себе не тільки плату за отримання споживачем інформації про стан кредитної заборгованості, а є значно ширшим, ніж просто надання інформації про стан кредитної заборгованості, зважаючи на те, що сторони у цьому пункті договору погодили комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості (надалі комісія) щомісячно в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту, зазначеної в п.1.1. Договору, а обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо.

Згідно вимог ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Відтак, зважаючи на надане законом банку право самостійно встановлювати комісійну винагороду за надані послуги, а також беручи до уваги погодження з позичальником встановлення у договорі комісійної винагороди, пункт 1.3.2. кредитного договору, на думку колегії суддів, відповідає вимогам діючого законодавства і висновок суду першої інстанції про його нікчемність є помилковим.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині стягнення з АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» на користь ОСОБА_1 31 756,56 грн. сплаченої комісійної винагороди з підстав нікчемності пункту договору, який передбачає її сплату, є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи і порушує норми матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки рішення в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 судом ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи, рішення суду у цій частині на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 . Законність та обґрунтованість рішення в іншій частині апеляційним судом не перевірялась, оскільки у цій частині рішення суду не є предметом апеляційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» - задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 19 січня 2023 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: