ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6012/23 Справа № 182/6076/19 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» Шашликов Денис Геннадійович на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року, постановлену суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення складено відсутні),

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини.

Просив суд звільнити його з 18 квітня 2019 року від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на користь матері дитини ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 13.11.2012 за заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.11.2012 у справі №0426/10591/2012 (провадження №2/0426/4231/2012).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини закрита в зв`язку з відсутністю предмету спору.

В апеляційній скарзі, представник позивача ОСОБА_4 вказує на те, що позивач ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду, оскільки вважає, що її винесено з порушенням норм чинного законодавства України та неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванню норм матеріального і процесуального права, що потягло за собою прийняття помилкової, незаконної і необґрунтованої ухвали.

Сторона позивача просить скасувати ухвалу суду про закриття провадження у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, скаржник зазначає, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 перебуває на виконанні у Нікопольському відділі державної виконавчої служби, однак, виходячи з того, що з 18 квітня 2019 ОСОБА_5 зареєстрований за місцем проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , тобто з цього часу спільна дитина сторін проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні, і саме тому у вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про його звільнення від сплати аліментів на утримання дитини

Також представник позивача зазначає, що оскільки син проживає разом з ним він звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з матері дитини на його користь та 15.10.2019 року Нікопольським міськрайонном судом Дніпропетровської області видано судовий наказ у справі №182/6072/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу). Але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 04.09.2019. Даний судовий наказ не оскаржувався.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 сину сторін ОСОБА_6 виповнилось 18 року, що є підставою для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета позову, проте суд не врахував, що у ОСОБА_1 є заборгованість зі сплати аліментів, предмет позову був наявний як на час подачі позову, так і на момент ухвалення оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі.

Посилаючись на відповідь №45797 від 04.05.2023 Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем, сторона позивача вказує на те, що позивача по справі за період з 01.05.2018 по 17.01.2023 року наявна заборгованість по аліментам розмірі якої складає 11 691,00 грн.

Представник позивача вказує, що на час звернення до суду з цим позовом син сторін не досяг повноліття та проживав з батьком, у зв`язку з чим матір втратила право на отримання аліментів, а тому на час пред`явлення позову предмет спору був наявний.

Наголошує на тому, що єдиним ефективним способом захисту права позивача для перерахунку заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 є звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, оскільки у разі задоволення позову, це є підставою для проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за період спільного проживання батька та сина.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача ОСОБА_4 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити, скасувати ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справи і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, представника відповідача ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача, просив ухвалу суду першої інстанції залити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі керувався нормами п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України й виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 сину сторін по справі ОСОБА_3 виповнилось 18 років, у зв`язку з чим представником відповідача була подана заява про закриття провадження по справі в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Проте, суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони позивача викладеними в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

У постанові Верховного Суду у складі О`бєднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) викладено висновок, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Також у зазначеній постанові Верховним Судом викладений висновок, що закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливе на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №13/51-04 (провадження №12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З позовної заяви ОСОБА_1 , поданої до суду першої інстанції 04 вересня 2019 року видно, що предметом позову є вимога позивача про звільнення його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , які були стягнуті з нього на підставі заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області 13 листопада 2012 року на користь матері дитини ОСОБА_2 , а підставою позову позивач зазначив зміну обставин справи, а саме, проживання дитини з батьком з 18 квітня 2019 року та перебування сина на утриманні батька.

Отже, на час подачі ОСОБА_1 позову про звільнення від сплати аліментів у вересні 2019 року між сторонами був наявний спір про право, оскільки син став проживати разом з батьком, проте аліменти на утримання сина нараховувались на користь відповідача та через несплату аліментів утворювалась заборгованість.

З відзиву відповідача на позов встановлено, що вона надавала дозвіл батьку на виїзд сина до Польщі на період з 01 червня 2019 року до 01 вересня 2019 року, однак син більше до неї не повернувся та й взагалі не повернувся в Україну (а.с.54).

Нотаріально завіреною заявою відповідача від 06 травня 2019 року підтверджено доводи ОСОБА_2 про те, що вона надавала згоду на тимчасовий виїзд за кород в Польщу в період з 01 червня 2019 року до 01 вересня 2019 року сина ОСОБА_3 у супроводі ОСОБА_8 або ОСОБА_1 (а.с.60).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого відповідачем до відзиву на позов видно, що у позивача ОСОБА_1 станом на 01.01.2020 року наявна заборгованість в загальному розмірі 41 747,00 грн. (заборгованість нарахована з травня 2018 року по грудень 2019 року включно (а.с.56).

Відповідно до положень ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином матеріалами справи встановлено, що дійсно син сторін з червня 2019 року не проживає з матір`ю, визначивши місцем свого проживання з батьком, однак, присуджені рішенням суду аліменти на утримання сина, незважаючи на те, що дитина з матір`ю не проживає, нараховуються як заборгованість на ОСОБА_1 , що зокрема підтверджено й розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який доданий до апеляційної скарги та яким встановлено, що ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, починаючи з травня 2018 року по липень 2022 року включно в загальному розмірі 130 013,93 грн. (а.с.119).

Відповідно до положень ч.4 ст.194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Отже, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів на може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що у зв`язку з досягненням сином сторін ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі, оскільки, як на час подачі позову до суду першої інстанції так і при постановленні ухвали про закриття провадження 06 березня 2023 року наявний предмет спору звільнення від сплати аліментів, що пов`язано з проживанням та перебуванням дитини на утриманні батька.

Пунктами 1 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України встановлено,

що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права.

Отже, за викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з підстав відсутності предмету спору порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючисьст.ст.367, 374, 379, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат АО «ЛЕГАЛ ПАРТНЕРС ЮКРЕЙН» Шашликов Денис Геннадійович задовольнити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: