Справа № 643/1746/23
Провадження № 2/643/685/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Семенової Я.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Степанюк Д.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Крамаренко В.П.,

представник відповідача адвокат Заруцький Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис №1888.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 07 листопада 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час проживання однією сім`єю в них народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Посилалася, що в період спільного проживання з відповідачем їм не вдалося створити дружнє гарне подружжя, як з`ясувалося, в них зовсім різні характери та погляди на життя, з цієї причини між ними постійно виникають суперечки, часто вони не можуть дійти згоди у багатьох питаннях сімейного життя. На думку позивача, сім`я зберігається формально, їх об`єднують тільки діти, збереження шлюбу в подальшому буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Зазначила, що останнім часом чоловік став дратівливим і агресивним, не цікавиться потребами та проблемами сім`ї, шлюбні стосунки вони не підтримують понад 7 місяців. Як зазначає позивач, причиною припинення шлюбних відносин послугувала чергова лайка і агресивна поведінка чоловіка. Зазначила, що сімейні відносини між ними вже тривалий час відсутні, в неї відсутнє бажання на збереження сім`ї, відновлення шлюбно-сімейних стосунків є неможливим, спору щодо майна в них з відповідачем немає, після розірвання шлюбу вона має бажання й надалі йменуватися прізвищем « ОСОБА_6 ».

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 березня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено проведення судового засідання на 30 березня 2023 року на 08 годину 45 хвилин.

Судовий розгляд справи, призначений на 30 березня 2023 року на 08-45 годину відкладався судом на 24 квітня 2023 року на 09-00 годину через неявку сторін в судове засідання.

Судовий розгляд справи, призначений на 24 квітня 2023 року на 09-00 годину відкладався на 17 травня 2023 року на 10-15 годину через неявку в судове засідання сторін.

17 травня 2023 року на електронну поштову адресу Московського районного суду м.Харкова надійшла заява від позивача ОСОБА_1 , в якій позивач просить розглядати справу за пред`явленим нею позовом за її відсутності, у поданій заяві позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі.

17 травня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Заруцького Р.М. надійшло клопотання про відкладення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи.

17 травня 2023 року в приміщенні суду представник відповідача адвокат Заруцький Р.М. реалізував право на ознайомлення з матеріалами справи, отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, про що при матеріалах справи міститься розписка представника відповідача. Судовий розгляд у даній справі, призначений на 17 травня 2023 року на 10-15 годину було відкладено на 16 червня 2023 року на 13-00 годину. Представник позивача адвокат Крамаренко В.П. та представник відповідача адвокат Заруцький Р.М. були сповіщені про призначення судового розгляду у справі на 16 червня 2023 року на 13-00 годину, про що при матеріалах справи міститься розписка представників.

16 червня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Заруцького Р.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 16 червня 2023 року на 13-00 годину. В обґрунтування клопотання представником відповідача зазначено, що станом на сьогодні відповідач перебуває за межами території України та не може прийняти участь у судовому засіданні особисто або в режимі відеоконференції, представник відповідача також не може прийняти участь в судовому засіданні через перебування у відпустці та виїзд за межі Харківської області у період з 16 червня 2023 року по 26 червня 2023 року, в зв`язку з чим просить відкласти розгляд справи.

16 червня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Заруцького Р.М. надійшло клопотання про надання строку на примирення.

Судовий розгляд у даній справі, призначений на 16 червня 2023 року на 13-00 годину, у зв`язку з поданим представником відповідача клопотанням було відкладено на 12 липня 2023 року на 09-30 годину.

12 липня 2023 року о 09-30 годині у судовому засіданні були присутні представник позивача та представник відповідача. Для з`ясування думки сторін щодо клопотання про надання строку на примирення ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 липня 2023 року без виходу до нарадчої кімнати явку позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 визнано обов`язковою, для виклику в судове засідання позивача та відповідача в судовому засіданні було оголошено перерву до 09 серпня 2023 року до 14-30 години.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року клопотання представника позивача адвоката Крамаренка В.П. про участь позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні, призначеному на 09 серпня 2023 року на 14-30 годину в режимі відеоконференції - задоволено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Заруцького Р.М. про надання строку для примирення у даній цивільній справі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив. Судові повістки, які направлялися судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача повернулися до суду, як неотримані останнім із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», у судовому засіданні відповідач представлений повноважним представником.

Суд, з`ясувавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача. При цьому суд враховує, що 17 травня 2023 року в приміщенні суду представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, отримав копію позовної заяви та копії доданих до неї документів, проте процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався, ухвалою Московського районного суду м.Харкова явку відповідача було визнано обов`язковою, проте жодних дій щодо явки в судове засідання з боку відповідача вчинено не було, відповідач не скористався правом особистої участі у судовому засіданні, з клопотанням про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не звертався, у судовому засіданні відповідач представлений повноважним представником, відомостей про те, що відповідачем права його представника адвоката Заруцького Р.М. обмежені, матеріали справи не містять.

Позивач ОСОБА_1 , яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обставини, викладені нею в пред`явленій позовній заяві підтримала. Зазначила, що вони з відповідачем проживають вже чотири місці окремо один від одного, діти залишилися проживати разом з нею. Вони з відповідачем майже не спілкуються, не бачяться, в них відсутній спільний побут, вони не ведуть спільне господарство, спільні теми для розмов в них також відсутні, в них немає почуттів один до одного, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем, зауважила, що примирення з відповідачем ОСОБА_2 є неможливим. Посилалася, що вона наразі з дітьми перебуває у Німеччині, відповідач також знаходиться у Німеччині, проте де конкретно він проживає, їй невідомо. Зазначила, що вони з відповідачем іноді бачяться випадково, вона перебуває вдома, оскільки не працює, відповідач приїздить до дітей, забирає їх, щоб з ними провести час та погуляти, при таких обставинах вона може побачити ОСОБА_2 через вікно, або раптом випадково зустрітися десь на вулиці. Зауважила, що між ними з відповідачем немає жодних стосунків, він не пропонував їй примиритися, навпаки, також казав, що має бажання розірвати шлюб, що він не бачить їх подальшого сумісного проживання, тому вона дуже здивована, що відповідач ОСОБА_2 хоче якогось примирення у суді, оскільки він їй казав зовсім інші речі. Зазначила, що за останній час від відповідача жодних пропозицій щодо збереження шлюбу, відновлення шлюбно-сімейних стосунків не надходило, навпаки, він казав, що він дуже задоволений, тим що вони розійшлися, що його все влаштовує і він також бажає розірвати шлюб. Зауважила, що просить шлюб, зареєстрований з відповідачем, розірвати, в неї відсутнє бажання зберігати шлюб, позаяк він не має майбутнього.

Представник позивача адвокат Крамаренко В.П. у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити. Зауважив, що позивач не бажає надалі проживати з відповідачем однією сім`єю, зауважував, що положеннями Конституції України та Сімейного законодавства України гарантовано добровільність шлюбу, а тому не може йтися до примушування позивача до проживання у шлюбі з відповідачем, коли позивач цього категорично не бажає, це буде насильницьке примушування позивача до спільного проживання з відповідачем.

Представник відповідача адвокат Заруцький Р.В. у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач зазначає, що вони з відповідачем не проживають разом вже чотири місяці, натомість відповідач зазначає, що вони з позивачем разом не проживають з другого червня 2023 року. Зауважував, що позивач, посилаючись у судовому засіданні на те, що відповідач згодний на розірвання шлюбу та їй незрозуміло, чому у суді відповідач намагається заявляти про його бажання зберегти сім`ю, говорить неправду, оскільки відповідач ніколи їй не говорив про те, що також бажає розірвати шлюб, навпаки, він вчиняє усіх дій задля зближення, а позивач, у свою чергу, уникає такого їх зближення, не бажає їх контактів та спілкування. Посилався, що відповідач регулярно спілкується з дітьми, вони з позивачем проживають в одному населеному пункті в Німеччині, тож, наскільки це можливе, не накаляючи обстановку та й без того дуже напружені між ними відносини, він спілкується з позивачем та намагається її переконати повернутися до того усього найкращого, що між ними було. Також зазначив, що відповідач обізнаний, що позивач на теперішній час має відповідний зв`язок з іншим чоловіком, який зараз проживає зараз в Україні та якого позивач конче хоче перевезти до Німеччини. Як посилався представник відповідача, йому зрозуміло, що багата держава Німеччина сплачує допомогу українцям, у тому числі й на дітей, та іншим чином їх підтримує, а тому у позивачки є можливість на ці кошти, які вона отримує, утримувати не тільки своїх дітей. Але, як зазначив представник відповідача, для відповіадча всі ці відомі йому обставини є другорядними, а перш за все для нього важливим є те, що в них з позивачем троє дітей, для яких необхідні обидва з батьків та ще й рідні, а тому відповідач намагається зробити все від нього залежне, щоб зберегти цей шлюб, навіть попри те, що йому відомо про особисте життя позивача. Крім зазначеного, представник відповідача зазначив, що є певні особливості у характері та навичках позивача, яка може викликати до себе співчуття та жалість, а тому просив не вбачати на це, не слухати позивача, а в першу чергу врахувати наявність в сторін трьох дітей та те, чого бажає відповідач відновлення сім`ї.

Позивач, висловлюючи своє ставлення до примирення з відповідачем та їх можливого подальшого проживання з ним однією родиною, зазначила, що з 01 квітня 2023 року відповідач офіційно знятий з реєстрації за адресою квартири, в якій вона разом з дітьми наразі продовжує проживати. Зняття з реєстрації за адресою вказаної квартири та виїзду з неї було особистою ініціативою та бажанням відповідача, про що він звернувся з проханням до місцевої влади у Німеччині. Зауважила, що в них з відповідачем немає ніякого спілкування, у тому числі, й з приводу відновлення сім`ї, як про це зазначає представник відповідача, єдиною формою спілкування з боку відповідача є те, що він періодично надсилає їй смс-повідомлення принизливо-образливого характеру, в яких він повідомляє, що вона його не достойна, що вона все робить неправильно та що вона погана людина, що він знайде собі іншу жінку, яка буде набагато кращою за неї та він буде з нею щасливим, при цьому позивач зауважила, що вона не проти, щоб відповідач організував своє особисте життя з іншою жінкою. З приводу посилань представника відповідача на те, що в неї нібито в Україні є інший чоловік, зауважила, що вони з відповідачем та дітьми перебувають в Німеччини вже півтори роки, вони з відповідачем з цього періоду часу рік проживали разом та в них все було у порядку до того часу, поки відповідач не почав її звинувачувати в тому, що в неї в Україні є інший чоловік, при цьому позивач звертала увагу, що вони з відповідачем та дітьми весь час перебували вдома разом 24 години на добу, вони не працювали, Німеччина надає їм можливість інтегрувати до умов проживання у даній країні, тому вони вивчали німецьку мову, щоб отримати можливість підтвердити свою освіту та отримати в подальшому достойну роботу у Німеччині. Також зауважувала, що в них троє дітей, один з яких відвідує старшу школу, другий молодшу школу, третя дитина відвідує дитячий садочок, а тому діти займають дуже великий проміжок її часу, дітям також необхідно інтегрувати у життя іншої країни, оскільки усі предмети викладаються на німецькій мові, а тому заняття з кожним з дітей окремо займає в неї дуже багато часу. Щодо посилань представника відповідача про наявність в неї бажання вивезти з України до Німеччини якогось чоловіка, посилалася, що вона не «автобус» та не інший вид транспорту, щоб приїхати до України та вивезти іншу людину в іншу державу, вона взагалі не може вирішувати питання вивозу іншої людини з території України до іншої держави, тому такі посилання є дивними. Ще раз наголошувала, що вони з відповідачем взагалі не спілкуються, хоча дійсно проживають в одному населеному пункті, їй зовсім невідомо, де відповідач нараз проживає. Зазначила, що з дітьми відповідач бачиться регулярно, приїздить до них, щоб погуляти з ними та провести час, іноді він приїздить раз на тиждень, інколи це відбувається кожного дня, відповідач самостійно вирішує, коли приїхати до дітей, вона йому жодних перешкод у спілкуванні з дітьми не чинить. Посилалася, що вони проживають в будинку на першому поверсі, коли відповідач приходить до дітей, він підходить до дверей квартири, діти просто виходять до нього, й вони йдуть разом гуляти, їй для цього контактувати з відповідачем взагалі не потрібно. Наполягала на тому, що вони з відповідачем з 01 квітня 2023 року не проживають разом, а не з другого червня 2023 року, як на цьому наголошує представник відповідача, з того часу жодного спілкування в них з відповідачем немає. Також зауважила, що проживати разом в одній квартирі і проживати разом, як подружжя, це різні речі, а тому наполягала на тому, що з 01 квітня 2023 року відповідач перестав проживати разом з нею та дітьми в одній квартирі, підтримувати шлюбно-сімейні відносини вони перестали ще до виїзду відповідача з квартири, як про це нею зазначено в позові. Зауважила, що мала місце ситуація, коли відповідач, запросивши дітей на прогулянку, сказав старшому синові, що його мама погана людина, що мама знайшла собі другого дядю й не одного, а дуже багато чоловіків, також переконував сина в тому, що його мати усіх підряд чоловіків водить додому, на що син став йому суперечити та повідомив, що ніяких чужих чоловіків мама додому ніколи не приводила, мама постійно з ними, робить з ними домашнє завдання, гуляє з ними. Посилалася, що відповіадач її остаточно втомив своїми постійними ревнощами, він ревнує її абсолютно до усіх чоловіків, які зустрічаються ним на вулиці, зазначила, що в Німеччині прийнято з усіма здороватися і коли хтось з чоловіків з ними привітається, відповідач відразу влаштовує скандал на ґрунті безпідставних ревнощів, він ревнує її абсолютно до всіх чоловіків, у тому числі, й до тих, які перебувають у дуже поважному віці. Зазначила, що вона більше не в силах терпіти таку поведінку відповідача, постійні ревнощі, приниження, образи та посилання відповідача, що вона є поганою, не вартою його людиною, остаточно морально її виснажила, вона не бажає зберігати шлюб з відповідачем, його збереження суперечитиме її інтересам, а сварки, яких влаштовує відповідач, не найкращим впливають на їх малолітніх дітей.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, доходить таких висновків.

Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 07.11.2009 зроблено відповідний актовий запис за №1888 та що знаходить своє підтвердження оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 07.11.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (а.с. 3).

Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_6 ».

За час проживання однією сім`єю в подружжя народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходить своє підтвердження належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходить своє підтвердження належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходить своє підтвердження належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 9-11)

За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Правилами ч. 3, 4 ст. 56 СК України унормовано право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За правилами ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Що стосується посилань представника відповідача у судовому засіданні на наявність в сторін трьох малолітніх дітей, які повинні проживати у повній сім`ї з рідними батьками та яким повинні бути створені гарні умови для життя та розвитку, в зв`язку з чим, на думку відповідача та його представника, шлюб подружжя повинен бути збережений, то суд погоджується з посиланнями представника відповідача на те, що батьками для дітей повинні бути створені достойні умови життя, умови для їх розвитку та виховання. Разом з тим, суд зважає на позицію позивача ОСОБА_1 , яка у судовому засіданні підтвердила своє категоричне небажання проживати з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю, яка зазначає, що їх з відповідачем сім`я розпалася та її збереження є неможливим, вона морально виснажена відносинами з відповідачем, що збереження шлюбу буде суперечитиме її інтересам, а, правилами Конституції України та вимогами Сімейного законодавства України гарантовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Що стосується наявності в подружжя трьох малолітніх дітей, які потребують уваги, як з боку матері, так і з боку батька, особистої участі кожного з батьків в житті дітей, то в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач у справі регулярно приходить відвідати дітей, проводить з ними час, приділяє їм увагу, спілкується з дітьми, у свою чергу, відомостей про те, що з боку позивача відповідачу чиняться перешкоди у спілкуванні з дітьми відповідачем та його представником не заявлялося. На наявність в сторін спору щодо місця проживання дітей ані позивачем, ані відповідачам та його представником суду не повідомлялося.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейних стосунків. Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторонами вчиняються дії, спрямовані на збереження сім`ї.

Так, суд звертає увагу, що представник відповідача у судовому засіданні підтвердив обставини, на які посилалася у судовому засіданні позивач, що з 01 квітня 2023 року відповідач дійсно знявся з реєстрації за адресою квартири, в якій вони проживали разом з дітьми.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, та, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, наявні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Таким чином, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, беручи до уваги фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому суд доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб.

Позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між ними з відповідачем неможливо, сім`я розпалася остаточно і її збереження є неможливим.

Посилання відповідача в особі представника на можливість збереження сім`ї самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки ОСОБА_1 категорично заперечує проти збереження шлюбу та не згодна на продовження шлюбу з відповідачем.

Надаючи оцінку посиланням представника відповідача щодо оголошення в судовому засіданні перерви для надання можливості відповідачу прийняти участь у розгляді справи, суд зважає на те, що 17 травня 2023 року в приміщенні суду представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, отримав копію позовної заяви та копії доданих до неї документів. Водночас, процесуальним правом на подання відзиву відповідач не скористався. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова явку відповідача було визнано обов`язковою, проте жодних дій щодо явки в судове засідання з боку відповідача вчинено не було, відповідач не скористався правом особистої участі у судовому засіданні, з клопотанням про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не звертався, у судовому засіданні відповідач представлений повноважним представником, відомостей про те, що відповідачем права його представника адвоката Заруцького Р.М. обмежені, матеріали справи не містять. Також суд враховує, що розгляд даної справи відповідно до вимог п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, як малозначної справи, проводиться в порядку спрощеного позовного провадження, а вимогами ст. 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, при цьому суд зважає на те, що справа в провадженні суду перебуває з 06 березня 2023 року, а відтак посилання представника відповідача на необхідність в черговий раз відкласти розгляд справи для надання відповідачу можливості прийняти участь у розгляді справи, суд сприймає як намагання затягнути розгляд справи.

Посилання представника відповідача на те, що відповідач зможе прийняти участь у розгляді справи, коли в нього з`явиться перша змога виїхати з території Німеччини до України, щоб прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції з приміщення іншого суду, суд також сприймає як намагання затягнути розгляд справи, яка перебуває в провадженні суду понад п`ять місяців. Крім того суд критично ставиться до посилань представника відповідача у судовому засіданні на те, що відповідач через наявність технічних перешкод не зміг прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, позаяк відповідачем та його представником навіть не було ініційовано суду клопотання про участь відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, наявність у відповідача технічних перешкод щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідачем та його представником нічим не обґрунтовано. Посилання представника відповідача на неможливість відповідача прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції через перебування відповідача у Німеччині судом не приймаються, оскільки позивач ОСОБА_1 , як і відповідач у справі проживає в Німеччині в одному населеному пункті з відповіадчем, проте віднайшла можливість реалізувати своє право бути присутньою в судовому засіданні в режимі відеоконференції, чого відповідач не зробив, жодних переконливих доводів щодо непереборної неможливості реалізувати своє право бути присутнім в судовому засіданні, у тому числі, й в режимі відеоконференції, відповідач та його представник суду не навели.

Водночас, як вже зазначалося судом вище, з 17 травня 2023 року відповідач був обізнаний про те, що в провадженні суду перебуває вказана цивільна справа про розірвання шлюбу, 17 травня 2023 року відповідач в особі свого представника ознайомився з матеріалами справи, отримав копію позовної заяви з доданими до неї доказами, проте у строк, встановлений судом, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів, які вважав за необхідне, суду не подав, а, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Поряд з цим, за правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Що стосується посилань представника відповідача у судовому засіданні на те, що до 02 червня 2023 року позивач з відповідачем проживали разом однією сім`єю, суд зважає на те, що як у судовому засіданні зазначила позивач, та що не оспорював відповідач в особі свого представника, що з 01 квітня 2023 року відповідач знявся з реєстраційного обліку за адресою квартири, де вони проживали разом з дітьми та де залишилася разом з дітьми проживати позивач. Більш того, посилання представника відповідача на те, що сторони до 02 червня 2023 року продовжували проживати разом та підтримували шлюбно-сімейні стосунки нівелюються тим, що ще 06 березня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який 09 серпня 2023 року в судовому засіданні підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити.

З приводу пояснень представника відповідача про те, що відповідач спілкується з позивачкою, намагається відновити їх сімейні стосунки, пропонуючи їй примирення, оспорювалися в ході судового розгляду справи позивачем, яка зазначила про відсутність такого спілкування між ними. Більш того, небажання позивача відновлювати шлюбно-сімейні стосунки з відповідачем підтверджуються посиланнями самого ж представника відповідача, який зазначив в судовому засіданні, що позивач всіляко уникає спілкування з відповідачем з приводу відновлення їх родини, що в черговий раз підтверджує категоричне небажання позивача зберігати шлюб та відновлювати з відповідачем подружні відносини, а примушування позивача до відновлення шлюбних відносин з відповідачем, поза її волею, є неприпустимим в розумінні положень Конституції України та Сімейного законодавства України, якими гарантовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином, зважаючи на характер спірних відносин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому доходить висновку про можливість розірвати зареєстрований між сторонами шлюб.

Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові просить після розірвання шлюбу її прізвище залишити без змін « ОСОБА_6 ».

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 4140 від 03 березня 2023 року, при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви з вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з у розмірі 1073,60 гривень.

На підставі викладеного і керуючись ст. 12, 13, 81, 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 07 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову, актовий запис №1888, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий Харківським РВ ГУМВС України в Харківській області 14 квітня 2010 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено і підписано 14 серпня 2023 року.

Суддя: Я.Ю. Семенова