Дата документу 11.08.2023 Справа № 337/1206/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1206/23 Головуючий у 1 інстанції: Салтан Л.Г.
Провадження № 22-ц/807/1362/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат адвокат Радостєва Марина Володимирівна, на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є інвалідом III групи, отримує пенсію в розмірі 2100,00 грн., якої їй недостатньо для оплати комунальних послуг, придбання необхідних ліків, тощо. Відповідачка ОСОБА_2 є працездатною особою, матеріальної допомоги матері, на відміну від інших двох повнолітніх дітей, не надає, хоча й має таку можливість. Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частки від усіх доходів довічно.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Радостєва М.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не було надано доказів того, що у неї немає можливості надавати допомогу, а судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від

обов`язку утримувати непрацездатну матір.

Зазначає, що чотирикімнатна квартира, яку апелянт має у власності, знаходиться не в привабливому для проживання місці - окраїна Хортицького району. Позивачка протягом 15 років намагалася її обміняти на квартиру меншої площі, однак розмір площі напряму впливає на розмір житлово-комунальних послуг, що впливає на бажання людей придбати таку велику квартиру. Неможливість здавати в оренду земельну ділянку обумовлена тим, що позивач в силу стану свого здоров`я привести земельну ділянку у стан, придатний до оренди, не має можливості, та для найму людей потрібні грошові кошти, яких у позивачки немає. Вона сама, своїми силами обробляє земельну ділянку для вирощування овочів для власних потреб, щоб хоч якось прокормити себе.

Крім того, зазначає, що до позовної заяви долучено копію виписки з медичної картки позивача з переліком ліків, які вона повинна вживати довічно. Також звертає увагу, що за програмою реімбурсації «Доступні ліки» можливо безкоштовно або з частковою доплатою отримати лише препарати, що допомагають контролювати рівень цукру в крові. Відповідно до виписки з медичної картки, позивачу прописано приймати не лише ліки для контролю цукру в крові, а й інші препарати, такі як еналаприл (2 уп. * 54 грн. = 108 грн. на місяць), амлодіпін (21 грн. на місяць), клопідогель (81,64 грн. на місяць), спіронолактон (60,57 грн. на місяць) на постійній основі. Дані препарати позивач іноді отримує безкоштовно, іноді з доплатою 50%, а іноді за повну вартість, адже відповідно до вищезазначеної програми, список препаратів змінюється щомісяця, тому неможливо визначитися з сумою, яка необхідна позивачу для придбання ліків.

У скарзі зазначається, що в період розгляду справи по суті 20.04.2023р. позивачка перенесла ще одну операцію з ампутації 1 пальця лівої стопи, що підтверджується виписним епікризом з історії хвороби № 146. А 10.05.2023р. перенесла ще одну операцію - нефректомію, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1897. Додатково позивачу був призначений кардіомагніл постійно, вартість якого складає приблизно 50 грн. на місяць. Також крім вищезазначених препаратів, позивач вимушена двічі на день вимірювати рівень цукру в крові, на що необхідні тестові смужки, середня вартість яких складає приблизно 400 грн. за 25 шт., а на один місяць позивачу необхідно більше двох упаковок.

Вказує, що відповідачка навіть не навідала позивача в лікарні. Всі витрати по проведенню операції і лікуванню сплатили її інша дочка - ОСОБА_3 та син. Вони навідували позивачку в лікарні щоденно, допомагали готувати їжу, прибирали в квартирі, допомагали пересуватися після операції, адже позивачка не могла ходити самостійно. Відповідачка навіть не зателефонувала та не поцікавилася станом здоров`я матері.

Зважаючи на вказані обставини, просить рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року скасувати, та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат

Стариченко М.П. зазначає, що апеляційна скарга не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Апелянт повинен вказувати конкретні підстави у разі встановлення процесуальних порушень з боку суду першої інстанції. Однак, у скарзі такі факти, на думку відповідача, не наведено.

Відповідач вказує, що апелянтом зазначається, що потреба у лікуванні зубів відповідачки та її дітей є разовими витратами і не можуть впливати на стягнення аліментів. Однак очевидно, що діти потребують значно більших витрат на їх виховання, догляд та підтримання здоров`я, ніж те, що можна підтвердити документально.

Крім того, відповідачем було зазначено, що її малолітні сини регулярно відвідують дитячу футбольну школу на професійному рівні, беруть участь у змаганнях, потребують забезпечення формою та іншим необхідним спортивним обладнанням. Також відповідач зазначає, що не отримує допомоги на дітей.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 є рідною донькою позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах провадження копіями свідоцтв про народження та укладання шлюбу.

ОСОБА_1 з 23.11.2011р. є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи, яка встановлена їй з 23.11.2011р. безстроково.

Відповідно до довідки про доходи № 789015 ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 2100 грн. ( період жовтень-грудень 2022).

ОСОБА_1 має наступні захворювання: цукровий діабет 2т ВІЗ ст. субкомпенсації; діабетична полінейропатія, ангіопатія; остеомієліт н/ф 1п. лівої стопи; оніхомікоз; видалення н/п 1 п. лівої стопи; церебральний атеросклероз 2 ст. ГХ2ст3ст, ДВР, іХС. кардіосклером сн 2; глаукома. Короткий анамез: постійний прийом ліків, інсуліну. Рекомендації: нагляд лікарів, прийом препаратів метафора, еналаприл, амплодіпін, спірнолактон клопідогрель, предукал ОД, трифас 5, актовегин 250, діоксизоль, офлакоїн, інфларакс, перевязки, білобіл 1т, фармасулін. Зазначене підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого від 15.02.2023р.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку кадастровий № :01:002:0210 площею 0,25 га, земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0211 площею 0,36 га у Кобеляцькому районі Полтавської області, земельну ділянку кадастровий номер :00:0003:0397 площею 2,1404 га для ведення товарного сільсько-господарського виробництва у с. Сухинівська Кобилянського району Полтавської області та чотирикімнатну квартиру загальною площею 86,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 розлучена, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану відомості про батька дітей внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 потребують ортодонтичного лікування (консультативні висновок від 24.03.2023р.), Сама відповідачка ОСОБА_4 потребує лікування та протезування зубів (довідка від 5.04.2023р.).

ОСОБА_4 працює продавцем продовольчих товарів у ФОП ОСОБА_7 , отримує заробітну плату в розмірі 6800 грн., інших доходів та власності не має, винаймає житло, за яке сплачує орендну плату у розмірі 3000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи цей спір вказував, що пенсія позивача дорівнює прожитковому мінімуму на особу, що втратила працездатність; позивач має у власності

земельні ділянки, які може задавати в оренду; отримує матеріальну допомогу від двох інших дітей. Крім того, суд зазначив, що позивач не довела своїх дійсних витрат на придбання ліків, зокрема, з урахуванням програми реімбурсації «Доступні ліки», а зазначення у медичній виписці про її адресацію «депутатській приймальні» вказує на те, що позивач має також можливість отримати матеріальну допомогу на лікування за рахунок коштів спеціалізованого депутатського фонду. Підсумовуючи вказані обставини, суд першої інстанції виснував про недостатність переконливих доказів на підтвердження потреби позивача в отриманні матеріальної допомоги від відповідачки, яка, в свою чергу, має мінімальний розмір заробітку та самостійно виховує двох неповнолітніх дітей.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову, оскільки нею повною мірою обґрунтовано необхідність отримання матеріальної допомоги від відповідачки, а наявність у неї майна, яке вона не може належним чином доглядати через похилий вік та поганий стан здоров`я, не може слугувати підставою для відмови в стягненні аліментів на непрацездатну матір.

Дослідивши доводи скарги та доказову базу, зібрану судом першої інстанції, колегія в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом правильно встановлено, що позивач є непрацездатною особою, інвалідом ІІІ групи за загальними захворюваннями, із розміром пенсії, яка дорівнює прожитковому мінімуму. Страждає на низку хронічних захворювань, у зв`язку із чим потребує постійного лікування та прийом прописаних лікарських препаратів.

Проте, в цій справі маються не самі лише ці обставини, які надавали б їй право на таку матеріальну допомогу.

Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач має й іншу дочку і сина, зазначаючи в позові, що ними їй надається матеріальна допомога та підтримка, на відміну від відповідачки.

Отже, в такому разі вона мала надати суду першої інстанції відомості про те, яку допомогу вона отримує від інших своїх дітей, та чи є потреба в такому разі у допомозі від третьої повнолітньої дитини - відповідачки ОСОБА_4 .

Проте таких доказів позивач не надала ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду, будучи обізнаною, що серед підстав відмови в позові мається, зокрема, й ця.

Суд встановив, що позивач має чотирикімнатну квартиру, в якій зареєстрована і мешкає одна, та три земельні ділянки, а тому не позбавлена можливості забезпечити себе додатковим доходом, крім пенсії, за рахунок цього майна.

При цьому, колегія суддів повністю погоджується з судом першої інстанції, що витрати по утриманню чотирикімнатної квартири, де наразі зареєстрована та мешкає одна позивачка, та перебування земельної ділянки для ведення сільського господарства площею 2,1404 га у занедбаному стані, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має можливості здати її в оренду, обумовлені виключно волевиявленням самої позивачки та її ставленням до своєї власності, але вона не позбавлена можливості вирішити ці питання в будь-який спосіб (привести землю у відповідний стан за рахунок орендаря, здійснити обмін житлового приміщення на квартиру меншої площі, здачі окремих кімнат в оренду, відчуження такого майна або вжиття заходів щодо отримання доходів від такого майна, тощо). Зокрема, із залученням своїх повнолітніх дітей для вирішення цих питань.

За таких обставин, колегія вважає, що в дійсності позивач не довела наявності нагальної потреби в утриманні від третьої повнолітньої дитини - відповідача ОСОБА_4 шляхом стягнення з останньої аліментів, яка, в свою чергу, не отримує допомоги на дітей, що підтверджується довідкою Форма ОК-5, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 05.04.2023, а самостійно утримує їх на мінімальну заробітну плату.

Колегія наголошує, що суд першої інстанції вірно звернув увагу, що позивачем не доведено, в якому розмірі та яка саме допомога надається двома іншими дітьми, а тому позивач не довела, що цієї допомоги їй недостатньо.

Відмова в позові про стягнення аліментів на непрацездатну матір від третьої повнолітньої дитини через недоведеність такої потреби не позбавляє позивача права на подальше вирішення такого ж спору у іншому періоді, якщо така потреба буде нагальною та позивач фактично надасть відповідні докази про свої дійсні витрати, матеріальне забезпечення від інших дітей, а також неможливість отримувати доходу за рахунок наявного в неї нерухомого майна.

Беручи все вище наведене до уваги, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому відповідно до приписів статті 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Радостєва Марина Володимирівна, залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова