ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4921/23 Справа № 183/8436/22 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпроський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

секретар Шавкун Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Балаклійського ліцею №1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради, про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя першої інстанції Сорока О.В.),

В С Т А Н О В И В:

5 грудня 2022 року позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради, про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати наказ Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області № 4-К від 02.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» в частині, що стосується вчителя початкових класів ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області № 4-К від 02.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» в частині, що стосується вчителя початкових класів ОСОБА_2 ;

- стягнути з Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022 року по день ухвалення рішення, яку визначити без утримання сум податків та інших обов`язкових платежів;

- стягнути з Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022 року по день ухвалення рішення, яку визначити без утримання сум податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради, про визнання наказу незаконним та його скасування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області № 4-К від 02.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з 05.09.2022 року в частині, що стосується вчителя початкових класів ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області № 4-К від 02.09.2022 року «Про призупинення дії трудового договору» з 05.09.2022 року в частині, що стосується вчителя початкових класів ОСОБА_2 .

Стягнуто з Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022р. до 20.02.2023р. у розмірі 113 508 89 копійок.

Стягнуто з Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_2 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.09.2022р. до 20.02.2023р. у розмірі 116 570 19 копійок.

Стягнуто з Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області судовий збір на користь держави у розмірі 4284,80 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник відповідача ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу, вважає. що воно ухвалено без належного дослідження та аналізу усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтвання доводів апеляційної скарги зазначає, що з огляду на відсутність згоди учителів початкових класів ( ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 ) на передачу уроків з окремих предметів на викладання позивачам,у відповідача була відсутня можливість забезпечення позивачів роботою на 2022/2023 навчальний рік, що стало підставою для прийняття рішення про призупинення із ними дії трудових договорів, на підставі ст 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ.

Наголошує, на тому, що суд першої інстанції при розрахунку заборгованості середнього заробітку порушив норми постанови постанови КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, щодо порядку проведення розрахунку середнього заробітку за час вимущеного прогулу, взявши розмір доходу позивачів за січень-лютий 2022 року.

ОСОБА_3 просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_6 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи Відповідача щодо відсутності необхідності одночасного настання двох умов для призупинення дії трудового договору у вигляді неможливості надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи є алогічними, зводиться до особистого тлумачення апелянтом вказаної норм закону.

Призупинення дії трудових договорів з Позивачами, як вказано в наказі, зумовлено неможливістю надати робоче місце в приміщенні ліцею за недостатністю високошвидкісного Інтернету, доводи апелянта на зменшення кількості учнів та відсутність педагогічного навантаження для позивачів не заслуговують на увагу, оскільки це є зовсім інша підстава для призупинення дії трудових договорів, посилання на яке відсутнє в оскаржуваному наказі.

З березня 2022 року до вересня 2022 року Позивачі перебували у простої, що виник не з їх вини, вони не працювали, а тому не отримували заробітну плату, відповідно до ст.94 КЗпП України. Останні два місяці до винесення оскаржуваного наказу, в яких Позивачі працювали та отримували заробітну плату були саме січень та лютий 2022 року, а тому саме ці місяці, відповідно до пунктів 2, 8 п.2 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, були застосовані судом першої інстанції для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_6 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працюють на посадах вчителів молодших класів у Балаклійському ліцей № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області.

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було ознайомлено з наказом № 4-К від 02.09.2022 року по Балаклійському ліцею № 1 ім. О.А. Тризни про призупинення дії трудових договорів на 2022/2023 навчальний рік з 05.09.2022 року до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі в умовах дистанційного навчання, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану /а.с.83/.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведені законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу, зокрема, що на час видання наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

Апеляційний суд погодужється з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Указами Президента України від 14.03.2022 за № 133/2022, від 18.04.2022 за №259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 №573 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні, в тому числі, з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Згідно із вказаними вище Указами Президента України, воєнний стан введено на всій території України.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 1 Закону України від 15 березня 2022 року «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Згідно із частиною 3 статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Разом з тим, як вбачається з аналізу положень частини 1 статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», таке право роботодавця настає за певних умов. Такими умовами призупинення трудового договору з працівником є абсолютна неможливість через збройну агресію: роботодавцем надати роботу, а працівником - виконувати її. До того ж побудова цієї норми закону вказує на те, що законодавець передбачив одночасне настання як неможливості роботодавцем надати роботу, так і неможливість виконувати цю роботу працівником.

Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати роботу працівнику, а працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою. Для сторін мають наступити відповідні наслідки за наявності обставин, що передбачає така норма права.

Щодо абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, то роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, в свою чергу, працівник - не може виконати роботу. Зокрема, про абсолютну неможливість надання роботодавцем роботи в контексті призупинення трудового договору може свідчити випадки неможливості забезпечувати працівників умовами праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору.

За такого суд першої інстанції, проаналізувавши надані сторонами докази, повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову через недоведеність відповідачем передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, а тому з метою поновлення порушених прав останнього визнав незаконним та скасував оскаржуваний наказ.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно суми середнього заробітку, слід зазначити наступне.

Частиною 2 стаття 235 КЗпП України встановлено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наказом відділу освіти Балаклійської міської ради Харківської області № 25-ОД від 01.03.2022 року «Про організацію роботи галузі освіти Балаклійської міської ради під час воєнного стану» призупинено освітній процес у закладах дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти Балаклійської міської ради Харківської області з 01.03.2022 року та встановлено простій у роботі працівників, що виник не з їх вини з 01.03.2022 року до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоров`ю.

Також, наказом Балаклійського ліцею № 1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області № 24-ОД від 13.03.2022 року встановлено простій у роботі працівників, що виник не з їх вини з 13.03.2022 року до закінчення дії обставин, які створюють загрозу життю і здоров`ю працівників.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Порядок оплати часу простою врегульований ст.113 КЗпП України.

Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Тобто це є оплата за невідпрацьований працівником час (п. 2.2.12 Інструкції зі статистики заробітної плати), а не заробітна плата.

Таким чином, починаючи з березня 2022 року до вересня 2022 року Позивачі перебували у простої, що виник не з їх вини, вони не працювали, а тому не отримували заробітну плату, відповідно до ст.94 КЗпП України. Останні два місяці до винесення оскаржуваного наказу, в яких Позивачі працювали та отримували заробітну плату були саме січень та лютий 2022 року, а тому саме ці місяці, відповідно до пунктів 2, 8 п.2 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100, були застосовані судом першої інстанції для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками та відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо взяття олзміру доходів позивачів за липень-серпень 2022 року.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Балаклійського ліцею №1 ім. О.А. Тризни Балаклійської міської ради Харківської області залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 14 серпня 2023 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи