ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4041/23 Справа № 214/2738/21 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/2738/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 22 листопада 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про припинення стягнення аліментів, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнень, зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем в період з 27.08.2005 року по 07.06.2011 року.

Після реєстрації розірвання шлюбу, прізвище дружині присвоєно ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про народження, позивачка є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати разом з нею.

26.05.2010 року, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа № 2-2114/10), було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До січня 2019 року син ОСОБА_5 проживав разом з позивачкою та перебував на її утриманні, в свою чергу відповідач, аліменти на утримання свого сина сплачував не в повному обсязі, у зв`язку з чим, заборгованість по аліментам (виконавчий лист № 2-2114, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2010 року) становить 20 658,36 грн.

3 11 січня 2019 року син вирішив жити разом з батьком, вона, поважаючи рішення сина, не чинила опір. Крім того, у неї народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з доглядом за сином, до досягнення ним чотирнадцятирічного віку, відповідачка за власним бажанням була звільнена з роботи.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18.07.2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

З 20.07.2020 року син ОСОБА_5 вирішив повернутися жити разом з позивачкою ОСОБА_1 і по теперішній час її син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні.

Факт її спільного проживання та її сина ОСОБА_4 , 2007 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується актом від 13.08.2020 року та актом від 07.12.2020 року.

Позивачка самостійно виховує сина. Відповідач, батько дитини, разом з ними не проживає. Також, вона самостійно несе витрати на утримання, виховання та розвиток дитини ОСОБА_4 , а відповідач отримує аліменти на утримання сина і користується ними на власний розсуд, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою про припинення стягнення аліментів на утримання сина.

Посилаючись на викладене, просила суд: припинити стягнення аліментів з неї на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.07.2020 року.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року та додатковим рішенням цього ж суду від 13 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітнього віку, які стягуються на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.07.2019 року, - з 08 квітня 2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано жоден із доводів відповідача та не взято до уваги клопотання про відкладення судового розгляду в умовах воєнного стану, відсутність можливості ознайомитись з матеріалами справи, особливо в частині долучених позивачкою документів.

Судом не враховано, що місце проживання дитини не може бути визначено з тим з батьків, який не має самостійного доходу, а у позивачки ОСОБА_1 взагалі відсутні доходи з квітня 2019 року. Позивачкою ОСОБА_1 не сплачуються аліменти на утримання сина, що свідчить про те, що останній перебуває на повному утриманні батька.

Наполягає на тому, що на момент розгляду справи у суді документів, що підтверджують проживання сина з матір`ю, позивачкою не було надано. Зазначений в Акті факт про те, що дитина не бачила батька з кінця літа 2021 року не відповідає дійсності та комісією не встановлювалося за чиї кошти облаштовано належні умови для проживання сина.

Судом не взято до уваги, що щомісячно саме батьком дитини здійснюються витрати за спожиті сином житлово-комунальні послуги, та з лютого 2019 року такі послуги нараховуються за адресою проживання відповідача саме на двох осіб, тобто, з урахуванням його неповнолітнього сина.

Зазначає, що він щомісячно перераховує синові кошти на його особисту банківську картку, тобто надає сину належне утримання.

Також, відповідач вважає не обґрунтованою дату припинення стягнення аліментів саме з моменту подання позову, тобто з 08 квітня 2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони по справі є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2019 року з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується рішенням (а.с. 39-40) та розрахунком заборгованості (а.с.60).

З 20 липня 2020 року і по теперішній час дитина ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,26,99).

За адресою: АДРЕСА_1 , для дитини ОСОБА_4 створені належні умови проживання, дитина має окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, предметами для навчання, забезпечена одягом, взуттям, що встановлено актом (а.с.99).

Зі змісту акту (а.с.99), складеного головним спеціалістом служби у справах дітей Виконкому Саксаганської районної у місті ради та фахівцем із соціальної роботи Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, вбачається, що зі слів ОСОБА_4 , дитина бачила батька останній раз у кінці літа 2021 року, дитина бажає мешкати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги та припиняючи стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з того, що аліменти - це кошти, покликані забезпечити утримання дитини та є власністю дитини, а неповнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю позивачкою по справі, що вказує на відсутність підстав для подальшого стягнення аліментів з позивачки на його утримання на користь відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 липня 2019 року, з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення набрало законної сили та є обов?язковим до виконання.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Верховним Судом у постанові від 04.09.2019, при розгляді справи №711/8561/16-ц, зроблено правовий висновок про те, що Сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак, за аналогією права, для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини 4 статті 273 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право, шляхом пред`явлення нового позову, вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що, з урахуванням інтересів дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій вірно виходив із того, що у липні 2020 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина, на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, проживала, і настання цих обставин впливає на припинення сплати позивачкою ОСОБА_1 періодичних платежів (аліментів) на утримання сина.

Встановлені судом першої інстанції обставини підтверджено матеріалами справи та поясненнями неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підтвердив, що проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11, 26, 99).

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Разом з тим, наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивачки свідчить про порушення її майнових прав та інтересів, оскільки саме вона має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання сина, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для припинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , на користь його батька ОСОБА_2 , й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду не спростовують.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що місце проживання дитини не може бути визначено з тим з батьків, який не має самостійного доходу, а у позивачки ОСОБА_1 взагалі відсутні доходи з квітня 2019 року, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки спір щодо визначення місця проживання диини не є предметом данного спору.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час розгляду справи судом першої інстанції, досяг чотирнадцятирічного віку, а, відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України, статті 160 СК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою, й неповнолітній ОСОБА_7 скористався своїм правом на визначення свого місця проживання разом із матір?ю позивачкою ОСОБА_1 .

Доводи ж апеляційної скарги про те, що щомісячно саме батьком дитини здійснюються витрати за спожиті сином житлово-комунальні послуги, та з лютого 2019 року такі послуги нараховуються за адресою проживання відповідача саме на двох осіб, тобто, з урахуванням його неповнолітнього сина ОСОБА_8 , колегією суддів відхиляються, оскільки виходять за межі предмету доказування у даному спорі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач ОСОБА_2 щомісячно перераховує синові кошти на його особисту банківську картку, тобто надає сину належне утримання, теж не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як уже неодноразово наголошувалося колегією суддів, предметом даного спору є питання припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання їх спільного сина ОСОБА_8 , та добровільна додаткова допомога батька безпосередньо дитині не має правового значення для вирішення даного спору.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що суд необґрунтовано визначив дату припинення стягнення аліментів саме з моменту подання позову, тобто з 08 квітня 2021 року, колегією суддів не приймаються, оскільки, з огляду на те, що припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи приписи частин 1, 2 ст. 191 СК України, припинення стягнення аліментів має бути саме з дати подання позову до суду незважаючи на встановлення судом факту настання обставин, що зумовили припинення стягнення аліментів, ще у липні 2020 року..

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 15 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: