Провадження №2/369/2637/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рижук М.С. про забезпечення позову у цивільній справі № 369/13435/22 за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Наталія Валеріївна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Ткаченко Дар`я Володимирівна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович про визнання протиправними, скасування рішень та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Наталія Валеріївна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Ткаченко Дар`я Володимирівна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович про визнання протиправними, скасування рішень та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

01.08.2023 року представник позивача через канцелярію суду зареєструвала заяву про забезпечення позову, в якій вона просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту: на земельну ділянку площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельну ділянку площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельну ділянку площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), заборони вчиняти певні дії: в особі будь-яких органів, посадових осіб, працівників та представників та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотекою, тощо) зазначених земельних ділянок, вчиняти будь-які щодо передачі в користування (оренду, суборенду, тощо) земельної ділянки площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельної ділянки площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельної ділянки площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження) щодо земельної ділянки площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельної ділянки площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельної ділянки площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду знаходиться справа № 369/13435/22 за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Наталія Валеріївна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Ткаченко Дар`я Володимирівна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович про визнання протиправними, скасування рішень та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Предметом розгляду справи № 369/13435/22 є оскарження позивачем рішень відповідача:

№ 381.5/58 від 09.07.2021 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 3000 га у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Білогородка Бучанського району Київської області, за рахунок земель запасу Білогородської сільської ради (землі сільськогосподарського призначення);

№ 494.2/77 від 10.09.2021 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :01:012:0091) у власність для ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради, ОСОБА_2 .

А також оскарження державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0.2967 га (кадастровий номер :01:012:0091), для ведення особистого селянського господарства на території Білогородської сільської ради.

Представник позивача у поданій заяві вказує, що наявні законні правові підстави для вжиття судом забезпечення позову з огляду на наступне.

Як стало відомо, 28.02.2023 року із заяви відповідача, станом на сьогоднішній день, власник, площа, кадастровий номер оскаржуваної земельної ділянки площею 0.2967 га з кадастровим номером :01:012:0091 неодноразово змінювались, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, 16.09.2021 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0091, площею 0.2967 га на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер 494.2/77, виданий 10.09.2021 року, виданий Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області.

19.10.2021 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, продала вказану земельну ділянку ОСОБА_3 , який в свою чергу продав вказану ділянку ОСОБА_4 .

01.11.2021 року на підставі заяви про поділ земельної ділянки, за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на земельні ділянки, поділені із земельної ділянки з кадастровим номером :01:012:0091, площею 0.2967 га, зокрема: земельна ділянка площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельна ділянка площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельна ділянка площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123.

З огляду на вказане, вбачається, що станом на сьогоднішній день, земельна ділянка площею 0.2967 га з кадастровим номером :01:012:0091, яка була зареєстрована за ОСОБА_2 не існує.

При цьому, вказана земельна ділянка поділена на три ділянки: кадастровий номер: :01:012:5121, площею 0.0172 га, кадастровий номер: :01:012:5122, площею 0.1595 га, кадастровий номер: :01:012:5123, площею 0.12 га, які на праві власності належать іншому власнику ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Крім того, представник позивача звертала увагу суду, що набувач - ОСОБА_2 не мала на меті здійснювати сільське господарство адже, протягом місяця з часу набуття права власності ОСОБА_2 , земельну ділянку з кадастровим номером :01:012:0091, площею 0, 2967 га, було неодноразово продано та розділено.

З огляду на вищенаведене вбачається можливим накладення арешту на майно третьої особи ОСОБА_4 та заборони вчинення певних дій щодо цього майна, з огляду на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0091 змінений, зокрема був поділений на частки, а також неодноразово перепродувався, у зв`язку з чим, наявні об`єктивні підстави вважати, що існують реальні ризики щодо подальшої зміни вказаної ділянки та його перепродажу третіми особами.

Таким чином, вбачається необхідним вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій третьої особи, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, шляхом накладення арешту, в тому числі із забороною здійснення будь-яких реєстраційних дій, на земельні ділянки кадастровий номер: :01:012:5121, площею 0.0172 га, кадастровий номер: :01:012:5122, площею 0.1595 га, кадастровий номер: :01:012:5123, площею 0.12 га, які на праві власності належать ОСОБА_4 .

Все вищезазначене, на думку сторони позивача, свідчить про наявність підстав припускати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, про вжиття яких позивач просить у цій заяві, ефективний захист прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, та виконання рішення суду у разі задоволення позову може бути істотно ускладнено чи навіть унеможливлено, а для ефективного захисту своїх прав та законних інтересів Позивачу потрібно буде звертатись до суду із новими позовними заявами тощо.

Крім того, представник позивача зауважувала, що частина вказаних земельних ділянок розташовані на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Ірпінського (приміського) та не призначені для ведення особистого селянського господарська/будівництва тощо, адже на них розташовані дерева (ліс).

Так, як зазначалось, в 2020 році службові особи ДП «Київське лісове господарство» відмовили у погодженні меж ОСОБА_1 , посилаючись на те, що: «земельна ділянка, на яку рішенням № 570/41 сільської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, розташована на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Ірпінського (Приміського)».

24.09.2021 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 13.09.2021 року про надання довідки та повторно 04.10.2021 року у відповідь на адвокатський запит адвоката АО «АВЕР ЛЄКС» Рижук М.С. за № 2903 від 28.09.2021 року службові особи ДП «Київське лісове господарство» повідомили, що: «земельна ділянка, на яку рішенням № 570/41 сільської ради надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, розташована на землях лісогосподарського призначення лісового фонду Ірпінського (Приміського)».

Пунктом г ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі лісогосподарського призначення.

З матеріалів провадження вбачається, що відповідач незаконно передав у власність третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, земельну ділянку, частина якої, відноситься до земель лісогосподарського призначення. У зв`язку з чим, на вказаній земельній ділянці не можливо вести особисте селянське господарство чи розпоряджатися будь-яким іншим чином без вирубування дерев, які там ростуть.

З огляду на вказане, на думку сторони позивача, існують об`єктивні підстави для забезпечення позову шляхом: накладення арешту на спірні земельні ділянки та заборони вчиняти певні дії: в особі будь-яких органів, посадових осіб, працівників та представників та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотекою, тощо) зазначених земельних ділянок, вчиняти будь-які щодо передачі в користування (оренду, суборенду, тощо) спірних земельних ділянок.

Необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову полягає в тому, що це унеможливить вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження спірних земельних ділянок, передачу їх у користування іншим особа та їх поділ, а отже забезпечить збереження спірних земельних ділянок, до вирішення даного спору судом, а також забезпечить можливість ефективного захисту та поновлення прав та інтересів позивача у разі задоволення позову.

Крім того, представник позивача вказувала, що в разі застосування вказаних заходів забезпечення позову буде забезпечений зв`язок між цими заходами та предметом позовних вимог, оскільки саме у випадку забезпечення позову такими заходами можливим буде забезпечення ефективного захисту прав позивача за таким судовим рішенням в разі задоволені позову, буде дотримано принципу співмірності заходів забезпечення із заявленими позивачем вимогами, оскільки вказані заходи забезпечення не виходять за межі позовних вимог даного позову. Також у разі застосування цих заходів не буде порушено прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача про забезпечення позову слід задовольнити, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку з відсутністю сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 році у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет цього позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рижук М.С. про забезпечення позову у цивільній справі № 369/13435/22 за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Корнієвська Наталія Валеріївна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Ткаченко Дар`я Володимирівна, Державний реєстратор Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович про визнання протиправними, скасування рішень та визнання недійсними договорів купівлі-продажу задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельну ділянку площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельну ділянку площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Заборонити вчиняти певні дії: в особі будь-яких органів, посадових осіб, працівників та представників та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження (продаж, внесення до статутного капіталу, міна, відчуження у будь-який інший спосіб), обтяження (іпотекою, тощо) зазначених земельних ділянок, вчиняти будь-які щодо передачі в користування (оренду, суборенду, тощо) земельної ділянки площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельної ділянки площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельної ділянки площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зокрема набуття, зміни, припинення речових прав на нерухоме майно (права власності, користування (оренди, найму тощо), обтяжень речових прав на нерухоме майно (іпотеки, заборони відчуження) щодо земельної ділянки площею 0.0172 га з кадастровим номером: :01:012:5121; земельної ділянки площею 0.1595 га з кадастровим номером: :01:012:5122; земельної ділянки площею 0.12 га з кадастровим номером: :01:012:5123, які належать на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не Закону Українипиняє її виконання.

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Боржник 1: Білогородська сільська рада Бучанського району Київської області, адреса: вул. Володимирська, 33, с. Білогородка, Бучанський район, Київська область, 08140.

Боржник 2: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Боржник 3: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник 4: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя А.В. Янченко