Єдиний унікальний номер 175/2555/23
провадження 2/175/678/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2023 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченка О.Г.,

з секретарем Кульпіною Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 квітня 2023 року між ним та відповідачем було укладено в простій письмовій формі попередній договір купівлі продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 масив за ціною 5 300 доларів США.

02 квітня 2023 року він віддав відповідачу завдаток в сумі 2100,00 доларів США, в підтвердження цього факту відповідач надала йому розписку про отримання завдатку.

Відповідач дозволила заселитися до дачного будинку, позивач перевіз всі свої речи та розпочав користуватися дачним будиночком та земельною ділянкою. Згідно домовленості він на протязі 16 місяців повинен був щомісяця сплачувати відповідачу по 200 доларів США, після повного погашення всієї суми згідно договору відповідач обіцяла переоформити земельну ділянку на нього.

03 травня 2023 року відповідач поросила сплатити їй 150 доларів СІПА, що позивач і зробив, відповідач 02 квітня 2023 року та 03 травня 2023 року у підтвердження отримання від позивача коштів надала йому оригінали розписок, які власноруч нею були написанні та підписані.

13 травня 2023 року відповідач з`явилася до дачного будиночку зі своїм співмешканцем, ОСОБА_4 та пояснила, що переоформити ділянку не має можливості, причин не повідомила, вимагала від позивача виїхати з будинку. Позивач викликав поліцію, після розмови з поліцією, йому надали час залишити садовий будиночок. На наступний день, 14 травня 2023 року він віддав відповідачу ключі від будинку, будинок та ділянка були відповідачем оглянуті, все майно яке знаходилося в будинку та на ділянці передав відповідачу в повному обсязі в присутності свідків, сестри позивача та співмешканця відповідача.

На питання щодо повернення позивачу сплачених відповідачу коштів розмірі 2 250 доларів США повідомила, що поверне йому кошти коли продасть ділянку іншим покупцям. За таких умов укласти основний договір було неможливо, оскільки відповідач розірвала його в односторонньому порядку.

Оскільки договору купівлі-продажу дачного будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між позивачем та відповідачем укладено не було, вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 2250 дол. США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

У зв`язку з чим позивач й вимушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач надав заяву в якій просив його вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та дату повідомлялась належним чином за допомогою поштового зв`язку та смс-повістки, про отримання яких в матеріалах справи містяться відповідні докази, а саме: довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте своїм правом на подачу відзиву не скористалась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відповідних клопотань чи заяв не надавала.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, 02 квітня 2023 року між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі попередній договір купівлі продажу земельної ділянки АДРЕСА_1 масив за ціною 5 300 доларів США.

02 квітня 2023 року позивач віддав відповідачу завдаток в сумі 2100,00 доларів США, в підтвердження чого відповідач надала розписку про отримання завдатку, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідач дозволила позивачу заселитися до дачного будинку, оскільки згідно їхньої домовленості позивач на протязі 16 місяців повинен був щомісяця сплачувати відповідачу по 200 доларів США, після повного погашення всієї суми згідно їхнього договору відповідач обіцяла переоформити земельну ділянку на нього.

03 травня 2023 року відповідач поросила сплатити їй 150 доларів СІПА, що позивач і зробив, в підтвердження чого надала позивачу оригінали розписок за 02 квітня 2023 року та 03 травня 2023 року, які власноруч нею були написанні та підписані.

13 травня 2023 року відповідач з`явилася до дачного будиночку зі своїм співмешканцем, ОСОБА_4 та пояснила, що переоформити ділянку не має можливості, причин не повідомила, вимагала позивача виїхати з будинку. Позивачем була викликана поліція, після розмови з поліцією, йому надали час залишити садовий будиночок. На наступний день, 14 травня 2023 року позивач віддав відповідачу ключі від будинку, будинок та ділянка були відповідачкою оглянуті, все майно яке знаходилося в будинку та на ділянці позивач передав відповідачу в повному обсязі в присутності свідків, його сестри та співмешканця відповідача.

Грошові кошти позивачу повернуті не були, оскільки відповідач зазначила, що поверне йому кошти коли продасть ділянку іншим покупцям. За таких умов укласти основний договір було неможливо, оскільки відповідач розірвала його в односторонньому порядку.

Оскільки договору купівлі-продажу дачного будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між ними укладено не було, позивач та відповідач лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана мною грошова сума у загальному розмірі 2250 дол. США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Відповідно до частини першої етапі 16 Цивільного колексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

А відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є зав-датком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами стані 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статгі 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Враховуючи наведене та положення етапі 570 ЦK України сума, яка названа в розписці завдатком, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

У постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18, від 09 грудня 2021 року у справі № 570/5689/16, від 08 червня 2022 року у справі № 676/205/20 викладено такі правові висновки щодо застосування статгі 545 ЦК України: «у частині другій статті 545 ЦK України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі стаїті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (Іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За таких обставин, оцінивши всі докази у їх сукупності, приймаючи до уваги підтвердження факту того, що позивачем було передано в рахунок авансу за договором купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 в садовому товаристві (який так і не був укладений в письмовому виді) відповідачу в загальній 2 250 дол. США, що дорівнює 84 195,00 грн., які відповідач на цей час добровільно не повернув, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 безпідставно отриманих грошових коштів.

Також судом було встановлено, що відповідачем були понесені судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 2 000 гривні, що підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вказані витрати слід також стягни з відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 року визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Приймаючи до уваги те, що позивачем підтверджено документально витрати на професійну правничу допомогу (наданий договір про надання правової допомоги від 29 травня 2023 року, акт приймання-передачі виконаних робіт до договору б/н про надання правової допомоги від 29 травня 2023 року), а також враховуючи положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов задоволено повністю, то судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1073,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 545, 546, 548, 570, 571, 635 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 15, 15, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 грошові кошти, передані в якості авансу, у розмірі 2 250 доларів США, що дорівнює 84 195,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Васюченко