ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2023 року

м. Харків

справа №613/1439/21

провадження №22-ц/818/1188/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2023 року, під головуванням судді Шалімова Д.В.,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором за період з 18 липня 2013 року по 31 липня 2021 року, яка складається з наступного: 10 942 грн. 47 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1 515 грн. 15 коп. - 3 % річних від простроченої суми, всього - 12 457 грн. 62 коп..

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування скарги зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29 жовтня 2008 року. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме Банк надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим 17 липня 2013 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачки. Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 29 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним кредитним договором в розмірі 23 741 грн 82 коп., нараховану станом на 30 червня 2013 року. Оскільки з відповідачки було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з 29 жовтня 2008 року по 30 червня 2013 року, утворилась заборгованість за період з 18 липня 2013 року по 31 липня 2021 року, яка складається з наступного: 10 942 грн 47 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1 515 грн 15 коп. - 3 % річних від простроченої суми, всього - 12 457 грн. 62 коп. На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, не погашає заборгованість за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 29.07.2013 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 6 283,00 грн. Оскільки, з ОСОБА_1 було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 29.07.2013 року тобто за період з 29.10.2008 року по 30.06.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 17.07.2013 року з 18.07.2013 року по 31.07.2021 року відповідачка має заборгованість у розмірі - 12457,62 грн, яка складається з наступного: 10942,47 грн - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 1515,15 грн - 3 % річних від простроченої суми. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідний розмір відсотків(зазначений в анкеті -заявці) нараховується протягом строку кредитування, а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти та індекс інфляції за весь час прострочення відповідно до ч.2 ст.625 ЦПК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разу порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошових зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банкцівський Союз» від 29 липня 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2008 року, в сумі 23 741 грн 82 коп. з урахуванням всіх штрафних санкцій, комісій та відсотків, тому правовідносини сторін за кредитним договором припинилися, а повторне стягнення кредиту, всупереч положень ст. 61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заявлені позивачем суми стягненню не підлягають.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29 жовтня 2008 року. Відповідачка ознайомилась з Умовами та правилами надання банківських послуг , що діяли станом на момент підписання анкети - заяви, що також підтверджується підписом останньої у анкеті. Заявою ОСОБА_1 підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк». Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку, з кредитним лімітом 6 300 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпропетровський Банківський Союз» від 29 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 23 741 грн 82 коп., з урахуванням всіх штрафних санкцій, комісій та відсотків станом на 30 червня 2013 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тому грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань.

Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Враховуючи вищевикладене, до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.2 ст.625 ЦК України. Тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошове зобов`язання в зв`язку з невчасним виконанням рішення суду за період з 18.07.2013 року по 31.07.2021 року у розмірі - 12457,62 грн, яка складається з : 3% річних від простроченої суми в розмірі 1515,15 грнта індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 10942,47 грн.

Отже висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми та індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язанняза кредитним договором від 29.10.2008 року не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає заборгованість 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язанняза кредитним договором від 29.10.2008 року в розмірі 12 457,62 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2270,00 грн, за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 405,00 грн (а.с. 1, 145).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 5 675,00 грн (2 270,00 грн - судовий збір за подання позовної заяви, 3 405,00 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2008 року в розмірі 12 457 грн 62 коп. за період з 18 липня 2013 року по 31 липня 2021 року, яка складається з: 10 942 грн 47 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання та 1 515 грн 15 коп. - 3 % річних від простроченої суми, всього -

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 5 675,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова