Ухвала

09 серпня 2023 року

місто Київ

справа № 752/24975/20

провадження № 61-9599ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року

за позовом Приватного акціонерного товариства «МАРС» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловою будівлею,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Приватне акціонерне товариство «МАРС» (далі - ПрАТ «МАРС») у жовтні 2020 року звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні власником ПрАТ «МАРС» права користування та розпорядження нежитловою будівлею літера «Л» (гаражі № НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення нежитлової будівлі, шляхів доступу (під`їзду) до неї (в тому числі огорожі, парканів тощо) та демонтажу замків, пломб на воротах гаражів та в`їзних воротах земельної ділянки, загальною площею 0, 1843 га, кадастровий номер :79:013:0112.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 07 лютого 2023 року Голосіївський районний суд міста Києва відмовив у задоволенні позову ПрАТ «МАРС».

Постановою від 06 червня 2023 року Київський апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ПрАТ «МАРС», скасував рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив.

Суд зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні ПрАТ «МАРС» права користування та розпорядження нежитловою будівлею літера «Л» (гаражі № НОМЕР_1 ) ), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення нежитлової будівлі, шляхів доступу (під`їзду) до неї (в тому числі огорожі, парканів тощо) та демонтажу замків, пломб на воротах гаражів та в`їзних воротах земельної ділянки, загальною площею 0, 1843 га, кадастровий номер :79:013:0112.

Здійснив розподіл судових витрат.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 29 червня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, залишити в силі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 лютого 2023 року.

Ухвалою від 06 липня 2023 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху та надав заявнику строк для виконання її вимог.

Заявник 20 липня 2023 року подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги разом із виправленою касаційною скаргою.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначив те, що:

- (1) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/5635/13-ц, від 16 січня 2020 року у справі № 753/20262/16, від 27 травня 2021 року у справі № 175/3029/17, щодо обов`язку суду дослідити подані заявником докази у справі;

- (2) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 756/10168/16-ц, щодо застосування статті 391 ЦК України;

- (3) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, щодо правильного вибору заявником конкретного способу захисту свого права;

- (4) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 16 жовтня 2019 року у справі № 164/409/17, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, щодо застосування приписів статті 120 ЗК України, статей 377, 381 ЦК України;

- (5) суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, за змістом яких застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним та правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам;

- (6) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини другої статті 16 ЦК України у подібних правовідносинах;

- (7) суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання заявника про витребування доказів;

- (8) суд апеляційної інстанції не дослідив доказів, наявних у матеріалах справи.

Отже, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначив ті підстави, які згадані у пунктах 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктах 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ Оскільки вимоги ухвали Верховного Суду виконані, касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають приписам статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу № 752/24975/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «МАРС» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловою будівлею.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак