У х в а л а

08 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 523/2568/20

провадження № 61-11212ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Сергія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання нарахувань неправомірними, про визнання дій незаконними, про визнання протиправним та скасування протоколу, про визнання протиправним та скасування акту-розрахунку,

В с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати нарахування необлікованого (донарахованого) природного газу абоненту ОСОБА_1 , які були здійснені ПАТ «Одесагаз» згідно акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природнього газу з квітня 2019 року по жовтень 2019 року № 00312 від 29 листопада 2019 року складеного АТ «ОДЕСАГАЗ» в особі - Чорноморського УЕГГ у розмірі 36 342,13 грн - неправомірним; визнати незаконними дії ПАТ «Одесагаз» щодо складання акту-розрахунку необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу з квітня 2019 року по жовтень 2019 року № 00312 від 29 листопада 2019 року складеного АТ «ОДЕСАГАЗ» в особі - Чорноморського УЕГГ у розмірі 36 342,13 грн; визнати протиправним та скасувати Протокол № 00312 розгляду Акту про порушення побутовим споживачем №00312 від 16 жовтня 2019 року; визнати протиправним та скасувати Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу з квітня 2019 року по жовтень 2019 року № 00312 від 29 листопада 2019 року складеного АТ «ОДЕСАГАЗ» в особі - Чорноморського УЕГГ по особовому рахунку споживача ОСОБА_1 ос/рахун. № НОМЕР_1 ; стягнути з АТ «ОДЕСАГАЗ» в особі Чорноморського УЕГГ на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі - 3 768,00 грн та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 . 16 жовтня 2019 року представниками відповідача було складено акт № 00312 про порушення, яким встановлені ознаки несанкціонованого втручання ОСОБА_1 в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). 29 жовтня 2019 року позивач звернувся до ОНДІСЕ із заявою про проведення експертного дослідження пломби та лічильника газу, за результатами експертизи було встановлено, що свинцева пломба, яка була встановлена на лічильнику газу не знімалася і повторно не встановлювалась, характерних трасологічних слідів, що свідчать про розбирання наданого на експертне дослідження лічильника газу немає, будь-яких характерних трасологічних слідів втручання в роботу лічильного механізму наданого на експертне дослідження лічильника газу зі сторони споживача ОСОБА_1 - немає. Таким чином, як зазначав позивач, з його сторони відсутні жодні втручання до газового лічильника. Проте, вказаний висновок відповідачем був проігнорований та на підставі акту-розрахунку від 29 листопада 2019 року з позивача стягнуто вартість необлікованого з квітня 2019 року по жовтень 2019 року обсягу природнього газу в сумі 36 342,13 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про визнання нарахувань неправомірними, про визнання дій незаконними, про визнання протиправним та скасування протоколу, про визнання протиправним та скасування акту-розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року - змінено, виключено з мотивувальної частини рішення обґрунтування про відсутність необхідності встановлення зв`язку між втручанням в ЗВТ та викривленням даних обліку природного газу. В іншій частині рішення залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновком районного суду, вважав за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення наведені судом обґрунтування про відсутність необхідності встановлення зв`язку між втручанням в ЗВТ та викривленням даних обліку природного газу з огляду на те, що пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, визначено, що під несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ/лічильника газу розуміється, у тому числі, втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку обліковується з порушенням законодавства, та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ при задоволенні комісією акта про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 922/1573/18.

27 липня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дорошенко С. О. (далі - представник), через підсистему «Електронний Суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання нарахувань неправомірними, про визнання дій незаконними, про визнання протиправним та скасування протоколу, про визнання протиправним та скасування акту-розрахунку.

Ураховуючи предмет та підстави позову, встановлені судами обставини, а також те, що позивач є споживачем послуг з постачання природного газу, позов такої особи пред`явлено до організації, яка бере участь у наданні послуги з постачання природного газу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Урахувавши предмет позову, оскаржувані судові рішення, прийняті у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дорошенка Сергія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 березня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Одесагаз» про визнання нарахувань неправомірними, про визнання дій незаконними, про визнання протиправним та скасування протоколу, про визнання протиправним та скасування акту-розрахунку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук