КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року місто Київ.

Справа №761/12729/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10845/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року (постановлену у складі судді Матвєєвої Ю.О., повний текст складено 24.05.2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторінгова компанія розвитку», третя особа ТОВ «Доступні фінанси» про визнання зобов`язання припиненим,

ВСТАНОВИВ

В квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», третя особа ТОВ «Доступні фінанси» про визнання зобов`язання припиненим, яким просить визнати припиненим зобов`язання за договором про надання кредиту у формі овердрафту від 11.03.2014 року № 05/ОВ/1-2014, укладеним між ПАТ «Банк перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та позивачем у частині грошового зобов`язання у розмірі 4025131,27 грн., оскільки сума в розмірі 301336,04 грн. сплачена позивачем, тому вказане зобов`язання є виконаним, сума в розмірі 3723795,23 грн. списана (прощення боргу), а відтак вказане зобов`язання є припиненим.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 31 травня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та повернути справу до Обухівського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала є незаконною, необгрунтованою, прийнятою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Непогоджуючись з висновками суду та посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18, скаржник вказує, що Позивач має право звернутися з позовом про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням та списаниям заборгованості (прощения боргу). Такий спосіб захисту є належним і за своєю суттю є позовом про визнаная відсутнього права, оскільки ОСОБА_1 позбавлений можливості належно захистити своє право у справі № 759/10456/15-ц, зокрема заявити зустрічну позовну заяву.

Вказує, що відсутні підстави залишення позову без розгляду, оскільки предмет та підстави позову у справах № 759/10456/15-ц та № 761/1272923 є різними, а тому посилання суду першої інстанції на п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК є безпідставними та необґрунтованими.

Вважає посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі № 522/1528/15-ц є безпідставними, оскільки правовідносини у даних справах не є подібними та виникли з різних підстав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

13 липня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «ФК «Європейська факторінгова компанія розвитку», в якому вони просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу без змін. Посилаються на те, що суд прийшов до правильного висновку, що боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, а не заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника.

Вказують, що посилання Апелянта на постанову Великої палати Верховного суду від 22.02.22р по справі №761/36873/18 є безпідставними та не релевантними правовідносинам та обставинам у даній справі.

Зазначають, що посилання сторони позивача на те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості належно захистити своє право у справі №759/10456/15-ц належним чином не аргументовано та не підтверджено належними доказами.

Вказують, що в даному випадку, у Святошинському районному суді м. Києва вже розглядається справа 759/10456/15-ц між тими самими сторонами ТОВ «Фінансова установа «ЄФКР» , яке є правонаступником первісного позивача ПАТ «БГ БАНК» та ОСОБА_1 про той самий предмет з тих самих підстав.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, адже після прийняття ухвали про відкриття провадження у справі № 761/12729/23, ним було подано клопотання про зупинення провадження у справі №759/10456/15-ц (про стягнення заборгованості) до набрання законної сили рішенням у справі №761/12729/23 (про визнання зобов`язання припиненим).

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений на електронну пошту, про що свідчить направлення відзиву на апеляційну скаргу, яка направлялась одночасно з судовою повісткою.

Заслухавши пояснення представника позивача, доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в провадженні суду розглядається інша справа між тими ж сторонами про той само предмет і з тих само підстав.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року по справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що: «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача

Незважаючи на те, що в першому позові йде мова про стягнення заборгованості за тим же договором, за яким позивач просить припинити зобов`язання, предмет позовних вимог та підстави позову в даних справах є різними.

Суд першої інстанції вірно зазначив в ухвалі, що позивач може доводити припинення своїх зобов`язань за договором в справі про стягнення з нього заборгованості.

Разом з тим посилання суду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, не є підставою для залишення позову без розгляду, а є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, про що сформовані висновки Верховного Суду в численних постановах.

Посилання суду на Постанову Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц є помилковим, оскільки в справі вирішувався спір про припинення поруки, за обставин існування рішення суду в іншій справі , в якій вже стягнуто борг з поручителя.

Крім того в тій справі Верховним Судом не було зроблено висновку, що позов поручителя про припинення поруки за таких обставин має залишатись судом без розгляду.

Доводи позивача про те, що йому відмовили в прийнятті зустрічного позову, а тому він позбавлений можливості захищати свої права в справі про стягнення заборгованості не відповідають вимогам закону, оскільки обставина припинення зобов`язання внаслідок його виконання входить до предмету доказування в справі про стягнення заборгованості.

Доводи відповідача про те, що подання позивачем позову в даній справі зумовить зупинення провадження в справі про стягнення заборгованості також не ґрунтуються на законі, оскільки розгляд справи про стягнення заборгованості, може відбуватись до вирішення спору в даній справі, вирішення якого не унеможливлює вирішення судом позовних вимог про стягнення заборгованості за тим же договором, так як ця обставина входить в предмет доказування і має встановлюватись на підставі наданих позивачем доказів , які він має право подавати на спростування заявлених до нього позовних вимог про стягнення боргу.

Посилання відповідача на те, що в діях позивача є зловживання процесуальними правами, а тому суд правомірно залишив позов без розгляду, апеляційним судом не приймається, з огляду на те, що судом позов було залишено без розгляду з інших підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на те, що суд першої інстанції вважав встановленими обставини, які є недоведеними, висновки суду не відповідають встановленим обставинам та вимогам закону, ухвала суду першої інстанції, як така що перешкоджає подальшому провадженню у справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду. Керуючисьст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська