ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 712/6458/20
Провадження № 22-ц/821/795/23
категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.,

учасники справи:

позивач акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білей Світлани Василівни на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, головуючого судді Пересунька Я. В.,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.06.2006.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, водночас ОСОБА_1 порушила зобов`язання за договором, у зв`язку із чим станом на 12.04.2020 має заборгованість в розмірі 116 506,91 грн, яка складається з наступного: 65 986,73 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 65 986,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн заборгованість за простроченими відсотками; 23 057,52 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 21 438,52 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина); 5524,14 грн штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 116 506,91 грн станом на 12.04.2020 та судові витрати.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29.06.2016 у розмірі 65 986,73 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 190,52 грн, а всього 67 177,25 грн.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем не підписано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів Банку, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованість за штрафами та пенею.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що підлягають задоволенню вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 65 986,73 грн, оскільки вказана сума підтверджена випискою про рух коштів за кредитним рахунком.

В апеляційній скарзі, поданій адвокатом Білей С. В. в інтересах ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з допущенним судом порушенням матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильною оцінкою доказів, просила суд скасувати заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що за наявних у справі доказів, не можна зробити однозначного висновку ані про момент укладення кредитного договору як такий, що на факті його укладення наполягає позивач, а отже не можна визначити із належною точністю і повністю момент і підставу виникнення спірних правовідносин, ані про умови надання коштів.

Зазначає, що як вбачається із розрахунку заборгованості доданим позивачем, Банк погашав відсотки за рахунок кредиту, що відображено в графі «відсотки погашені за рахунок кредиту», що є безпідставним збільшенням тіла кредиту, позаяк відповідачем дані кошти не отримувались.

Вказує також на те, що Банк просить стягнути суму боргу за договором строк якого закінчився, тому просила застосувати строк позовної давності до вимог позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 370 ЦПК України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Як убачається з матеріалів справи, заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року було предметом апеляційного розгляду та постановою Черкаського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року залишено без змін.

Предметом апеляційного перегляду було заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року лише у відмовленій Банку частині, а саме в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, пені та штрафів. В іншій частині сторони судове рішення не оскаржували.

Постанова мотивована тим, що витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, що міститься у матеріалах цієї справи, не містить підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 червня 2006 року шляхом підписання заяви, отже, вимоги банку про стягнення пені, штрафів не підлягають до задоволення.

Судом зазначено, що оскільки строк кредитування на час звернення до суду не закінчився, що видно із довідки про видачу карток, а тому заявлені вимоги Банку про стягнення відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України є передчасними.

Подаючи дану апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Білей С. В. просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, а доводи апеляційної скарги стосуються, як рішення в частині тіла кредиту, так і в частині відсотків та штрафних санкцій.

Разом з тим, апеляційна скарга, в частині відсотків і штрафних санкцій, не містить доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Щодо заборгованості за тілом кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 29 червня 2006 року ОСОБА_1 особисто підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. До вказаної заяви Банком додано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с. 61).

У даній заяві визначено тип картки: 414960533, сума кредитного ліміту - 250 грн, базова відсоткова ставка - 36% із розрахунку 360 днів у році, строк дії карткового ліміту - відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. При цьому, взагалі не визначений, зокрема, строк повернення кредиту (користування ним).

Згідно з довідкою про видачу кредитних карток ОСОБА_1 бало надано кредитні картки: 29.06.2006 НОМЕР_1 , термін дії до 06/09; 01.11.2012 - НОМЕР_2 , термін дії до 07/16; 02.11.2012 - НОМЕР_3 , термін дії до 11/16; 23.12.2016 НОМЕР_4 , термін дії до 05/19; 23.04.2016 НОМЕР_5 , термін дії до 04/20; 05.07.2016 НОМЕР_5 , термін дії до 04/20; 12.07.2016 НОМЕР_6 , термін дії до 07/20; 14.11.2017 НОМЕР_7 , термін дії до 02/21; 06.06.2017 НОМЕР_8 , термін дії до 03/21 (т.1 а.с. 60).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що 19.09.2006 старт карткового рахунку, 19.09.2006 кредитний ліміт 250 грн; 18.10.2008 кредитний ліміт 510 грн; 23.12.2008 кредитний ліміт 400 грн; 26.12.2008 кредитний ліміт 400 грн; 15.05.2013 кредитний ліміт 800 грн; 26.10.2013 кредитний ліміт 900 грн; 20.11.2015 кредитний ліміт 2 500 грн; 21.11.2015 кредитний ліміт 2 500 грн; 23.12.2016 кредитний ліміт 8 000 грн; 06.11.2017 кредитний ліміт 25 000 грн; 24.05.2018 кредитний ліміт 26 500 грн (т.1 а.с. 59).

Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку (т. 1 а.с. 26-58).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 12 квітня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 116 506,91 грн, з яких 65986,73 грн заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 65986,73 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 23 057,52 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України; 21 438,52 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 5 524,14 грн штраф (процентна складова) (т. 1 а.с. 7-25).

До позовної заяви, крім заяви, підписаної позичальником, представник Банку додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником (т. 1 а.с. 62-71).

При цьому, матеріали справи не містять і підтверджень, що доданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (11.09.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.07.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Дослідивши наданий Банком розрахунок та виписку по рахунку боржника ОСОБА_1 апеляційний суд враховує наступне.

Із виписки по рахунку боржника вбачається, що надані позивачем грошові кошти відповідач використовувала на власні потреби (зняття готівки, придбання товарів, поповнення мобільного телефону, оплата за послуги та інш.), шляхом здійснення відповідних операцій за допомогою банківських карток.

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 зазначено, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Це відповідає положенням ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого самого змісту норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. Вказаний доказ відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором від 11.09.2006 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті.

Таким чином, оскільки відповідачем не спростовано розміру заборгованості за тілом кредиту, власного розрахунку заборгованості не надано то така заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку у повному обсязі, а саме в розмірі 65 986,73 грн, що вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується наданою суду випискою по рахунку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Білей С. В. наголошувала на застосуванні строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 чт. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальниці щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у даному виді договорів визначається останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки.

Судом встановлено, що відповідачці надавалася кредитна картка, зі строком дії до останнього дня 03/21 (т. 1 а.с. 60).

Оскільки строк дії картки закінчився 03/21, а з позовом до суду Банк звернувся у липні 2020 року, колегія суддів вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні, а тому вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

За змістом ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє інші доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про не доведеність пред`явлених позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Білей С. В. та про залишення заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Білей Світлани Василівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 10 серпня 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

Л. В. Нерушак