Постанова

Іменем України

09 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 463/7649/18

провадження № 61-4593св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» на постанову Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 травня 2022 року в складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (далі - ЛМКП «Львівводоканал»), у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору від 19 листопада 2018 року № 161 про звільнення його з посади інженера-механіка служби технічного забезпечення очисних споруд ЛМКП «Львівводоканал», поновити його на зазначеній посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 листопада 2018 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 17 листопада 2017 року працював на посаді інженера-механіка служби з технічного забезпечення очисної станції ЛМКП «Львівводоканал».

Наказами відповідача від 05 червня 2018 року № 15 та від 01 жовтня 2018 року № 24 к/д його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган.

19 листопада 2018 року його звільнено з займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Вважав звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням установленої законом процедури звільнення. Зазначав, що до застосування дисциплінарних стягнень відповідач не відбирав у нього письмових пояснень, жодної інформації про проведення службового розслідування не надавав. До того ж наказ від 01 жовтня 2018 року винесений у період його тимчасової непрацездатності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 01 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено відповідачем з дотриманням вимог закону.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року рішення Личаківського районного суду міста Львова від 01 грудня 2021 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ЛМКП «Львівводоканал» про припинення трудового договору від 19 листопада 2018 року № 161.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-механіка служби технічного забезпечення очисної станції у ЛМКП «Львівводоканал» з 19 листопада 2018 року.

Стягнено з ЛМКП «Львівводоканал» на користь ОСОБА_1 543 107,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що звільнення позивача проведено без законної підстави, оскільки в його діях відсутнє систематичне невиконанням трудових обов`язків. Після винесення останньої догани нових порушень трудової дисципліни позивач не вчиняв.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

19 квітня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву, у якій просив ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ЛМКП «Львівводоканал» на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 травня 2022 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано процедури та строку подачі заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також несвоєчасно подано документи, що підтверджують характер та розмір цих витрат.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У травні 2022 року ЛМКП «Львівводоканал» надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункти 3,4 частини другої статті 389 ЦПК України), просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, не врахував показання свідків та інші докази в справі, які свідчили про неодноразову відсутність позивача на роботі та систематичне невиконання ним трудових обов`язків.

У червні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Снігур Г. М. надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 травня 2022 року й ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем в межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 141 ЦПК України, тому підстав для відмови в ухваленні додаткового рішення суд апеляційної інстанції не мав.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 18 липня 2022 року та від 05 серпня 2022 року відкрито касаційні провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 серпня 2022 року справа № 463/7649/18 надійшла до Верховного Суду.

Представник позивача ОСОБА_2 надіслала відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції без змін.

15 вересня 2022 року ОСОБА_2 подала клопотання, у якому просить закрити провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційні скаргипідлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

З 17 листопада 2017 року ОСОБА_1 працював на посаді інженера-механіка служби з технічного забезпечення очисної станції ЛМКП «Львівводоканал».

Наказом ЛМКП «Львівводоканал» № 15к/д від 05 червня 2018 року за неодноразове порушення трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядкута вимог посадової інструкції, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого проступку (з 05 березня 2018 року по 18 березня 2018 року не брав участі в ремонті відстійника ІПР-20 №№ 6, 7 на ОС-1, ліквідації прориву трубопроводу питної води на ОС-1, 2, по ліквідації аварії на НСП, де працювали підпорядковані працівники; 13 травня 2018 року без поважних на це причин не виконав поставлені перед ним завдання), до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом ЛМКП «Львівводоканал» № 24к/д від 01 жовтня 2018 року за неодноразове порушення трудової дисципліни, невиконання своїх службових обов`язків та халатне ставлення до роботи (24 вересня 2018 року ОСОБА_1 не виконавши поставлене перед ним завдання, не попередивши керівництво очисної станції, самовільно о 16:20 год залишив територію підприємства) до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

У подальшому наказом (розпорядженням) ЛМКП «Львівводоканал» № 161 від 19 листопада 2018 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків).

Наказ винесений на підставі виписки з протоколу № 14 засідання профспілкового комітету ППО ЛМКП «Львівводоканал» від 15 листопада 2018 року та листа ППО ЛМКП «Львівводоканал» № 55 від 19 листопада 2018 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо касаційної скарги ЛМКП «Львівводоканал»

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно виявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

З передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили

Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

У цій справі встановлено, що за порушення трудової дисципліни до позивача двічі застосувалися дисциплінарні стягнення у вигляді доган: 05 червня 2018 року та 01 жовтня 2018 року.

Після застосування до ОСОБА_1 наказом від 01 жовтня 2018 року дисциплінарного стягнення у вигляді догани нового дисциплінарного проступку він не вчиняв.

Таким чином, установивши, що до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за порушення трудової дисципліни, за які раніше роботодавцем застосовувались дисциплінарні стягнення у вигляді доган, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що звільнення позивача згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України проведено з порушенням закону, тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого відповідач не спростовує.

Доводикасаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Щодо касаційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Установивши, що позивач не дотримався вимог статті 141 ЦПК України, не подав у встановлений цією статтею строк відповідні докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі й доводи касаційної скарги цього не спростовують.

Щодо закриття провадження у справі

Представник позивача ОСОБА_2 подала клопотання, у якому просить закрити провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.

На підтвердження цієї обставини надала свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , згідно з яким ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після ухвалення судом апеляційної інстанції оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема особисті немайнові права.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що правовідносини в частині вирішення питання про поновлення на роботі правонаступництва не допускають, оскільки нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Правовідносини в частині вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу правонаступництво допускають, якщо спадкодавець за життя набув право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу й це право не реалізував.

Водночас, якщо такі суми коштів були одержані спадкодавцем за життя, право на їх отримання припинилося і відповідно не може бути предметом спадкування. У такому випадку правовідносини в частині вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу правонаступництва не допускають.

Подібні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 14 червня 2016 року в справі № 2-а-3490/10/1870, у якій спадкодавець за життя був поновлений на роботі, проте його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вирішені не були. Верховний Суд України зазначив, що виходячи зі змісту статті 1227 ЦК України, члени сім`ї або інші спадкоємці можуть претендувати на отримання суми коштів, яку спадкодавцю відповідач повинен сплатити як середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Предметом позову в цій справі є поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено. Поновлено його на роботі та стягнено на його користь 543 107,40 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вказане судове рішення відповідач виконав 19 травня 2022 року, про що свідчать постанови державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень від 04 травня 2022 року та від 31 травня 2022 року, а також ухвала Личаківського районного суду міста Львова від 26 травня 2022 року в цій справі. Крім того про такі обставини зазначає й представник позивача ОСОБА_2 в клопотанні про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, оскільки позивач звернувся за захистом своїх трудових прав, які нерозривно пов`язані з його особою, і присуджений йому судовим рішенням середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 543 107,40 грн виплачений йому за життя, колегія суддів доходить висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Також немає правонаступництва в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки за життя позивач не набув права на їх стягнення з відповідача. У задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення цього питання суд відмовив.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною третьою статті 414 ЦПК України передбачено, що якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.

Оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, постанова Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року та ухвала Львівського апеляційного суду від 19 травня 2022 року є законними й обґрунтованими, відсутні підстави для застосування положення частини першої статті 414 ЦПК України та закриття провадження у справі.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 19 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов