Справа № 624/240/23
Провадження № 2/626/275/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

18.07.2023 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Рибальченко І .Г.,

за участю секретаря Скачко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради до ОСОБА_1 , про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дітей ОСОБА_4 записаний відповідно до частини 1 ст. 135 СК України. Родина ОСОБА_1 перебувала з 2022 року на обліку служби у справах дітей, як сім`я, де мати ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Відповідно до рішення Відділу соціального захисту населення Кегичівської селищної ради №1174 від 19.09.2022, донька ОСОБА_5 була взята на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила другу дитину- ОСОБА_3 , яка на момент пред`явлення позову до суду перебувала у Харківськійй обласній дитячій кліничній лікарні №1, оскільки потребує лікування. Умов для повернення немовляти додому відповідачка не створила.

21.03.2023 року комісійно обстежувалися умови проживання родини ОСОБА_1 за результами розгляду якого, виконавчим комітетом Кегичівської селищної ради прийнято рішення про негайне відібрання у ОСОБА_1 її доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку Кегичівської селищної ради від 29.05.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та письмових пояснення поданих до суду раніше, про що повідомила суд письмово.

ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги про відібрання у неї дітей не визнала. Справу просила слухати за її відсутності.

Дослідивши матеріали справ, суд вважає позов таким, що підлягає до задовленння враховуючи наступне.

Відповідно до ч.3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане підтверджується копіями свідоцтв про народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначнням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст.135 СК України..

Відповідно акту обстеження умов проживання від 20.03.2018 р., 11.10.2018 р., 12.06.2019 р., 08.10.2019 р., 26.09.2022 р., 11.11.2022 р., 05.01.2023 р., 13.03.2023 р., сім`ї ОСОБА_1 , встановлено, що умови проживання незадовільні, приміщення потребує ремонту, продукти харчування в недостатній кількості, дитина не забезпечена одягом та взуттям згідно сезону , відсуті умови для купання та вмивання дитини, взаємовідносини в родині не задовільні, дитині не приділяють достатньо уваги.

На підставі рішення виконавчого комітету Кегичівської селищної ради № 80 від 21.03.2023 року ОСОБА_2 негайно відбрано у матері ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 .

З інформації фахівця із соціальної роботи Служби у справах дітей та сім`ї Кегичівської селищної ради вбачається, що новонароджена ОСОБА_3 після народження перебувала у Харківській обласній дитячій клінічній лікарні №1, після чого була влаштована у прийомну родину.

Згідно висновку органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради від 29.05.2023 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог, керуючись найкращими інтересами дітей, висновком органу опіки та піклування про доцільність відібрання дітей від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав.

Крім того, слід зауважити, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом.

Додатково суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до частини третьої статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, з ОСОБА_1 необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на кожну дитину до досягнення кожною дитиною повноліття.

На підставі статті 165, 170, 180-182 СК України, Законом України "Про охорону дитинства", керуючись ст. ст. 11, 209, 213 - 215, 256 - 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради - задовольнити.

Відібрати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від їх матері ОСОБА_1 , без позбавлення її батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь юридичної або фізичної особи, якій буде передано дітей, аліменти на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку(доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення платежу (аліментів) за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Харківського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: