Справа № 308/8045/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участі:

секретаря судового засідання Павлюх Л.М.,

розглянувши заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла означена заява про перегляд заочного рішення, в якій представник відповідача просив суд скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заява обґрунтована тим, що спір у цій справі стосувався місця проживання дитини, а тому суд повинен був залучити орган опіки та піклування. Крім того, представник відповідача вказує на те, що не проживання у квартирі за адресою АДРЕСА_1 зумовлене поважними причинами. Також зазначає про те, що відповідач здійснювала комунальні платежі, що свідчить про її інтерес щодо відповідного житла.

Ухвалою від 02.08.2023 суддя поновив ОСОБА_2 процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2022 по справі №308/8045/22 та прийняв заяву про перегляд заочного рішення до провадження.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, належним чином повідомлені про час, дату і місце його проведення, клопотання про відкладення не подали.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебувала цивільна справа №308/8045/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

22.09.2022 суд ухвалив заочне рішенням, яким, серед іншого, визнав ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач не проживає у належній позивачу квартирі понад один рік і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали їй проживати у даній квартирі не наведено.

Заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

На необхідність з`ясування наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та можуть вплинути на ухвалене заочне рішення неодноразово звертав увагу Верховний Суд України при підготовці Узагальнень судової практики щодо ухвалення та перегляду судами заочних рішень, зазначаючи, що зв`язку з практикою скасування заочного рішення без з`ясування, чи є у відповідачів докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, в результаті нове ухвалене рішення після скасування заочного рішення є аналогічним. Тому касаційний суд наголошує, що правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у цивільно-процесуальному законі, зокрема, якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За правилами статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у спорах щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд, зокрема, повинен з`ясовувати факт не проживання особи за конкретною адресою, а також строк і поважність причин такого не проживання.

У зв`язку з цим суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що при первісному розгляді справи суд не залучив орган опіки та піклування, позаяк у цій частині обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодженням сторони відповідача із ухваленим рішенням по суті та є фактично обґрунтуванням апеляційної скарги.

Решта доводів не містять підтверджень поважності не проживання відповідача за у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Керуючись статтями 260, 284, 287 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі №308/8045/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику про його право на апеляційне оскарження рішення суду в загальному порядку, передбаченому ст.ст.354-355 ЦПК України, а саме на рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з моменту постановлення ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко