Постанова

Іменем України

11 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 524/7871/20

провадження № 61-6047св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач - Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області,

треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів:

Пікуля В. П., Одринської Т. В., Панченка О. О., у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду.

В обґрунтування позову зазначено, що 12 квітня 2019 року на адресу Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшла скарга

№ С-02-25/2690-2 від мешканки житлового будинку АДРЕСА_1 з проханням перевірити законність збудованої прибудови до квартири

АДРЕСА_2 .

З метою розгляду скарги на підставі наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 9 від 22 квітня 2019 року було видано направлення № 38 від 23 квітня 2019 року на проведення позапланової перевірки у період із 26 квітня 2019 року до 08 травня

2019 року на об`єкті: «Будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_2 ».

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вказана квартира на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відомості про збудовану прибудову до квартири не внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно, а отже, у власників квартири відсутнє право власності щодо прибудованого об`єкта.

За результатами перевірки складено акт про недопущення посадових осіб органу державно-будівельного контролю на об`єкт будівництва від 08 травня 2019 року та надано припис № 9 від 08 травня 2019 року допустити до перевірки з терміном виконання до 23 травня 2019 року. Відповідачі відмовилися з`являтися для отримання акта та припису, які було направлені рекомендованим листом на адресу проживання.

Позивачем візуальним оглядом встановлено, що стіни до квартири

АДРЕСА_3 виконані з бутового каменю, прибудова великих розмірів та має підвальний поверх за рахунок великого цоколю

з окремим виходом на прибудинкову територію.

На підставі наказу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 11 від 05 червня 2019 року з метою перевірки виконання вимог припису № 9 від 08 травня 2019 року було видано направлення № 53

від 05 червня 2019 року провести позапланову перевірку у період із

21 червня 2019 року до 27 червня 2019 року на вищевказаному об`єкті.

У зв`язку з відсутністю суб`єкта містобудування під час призначеної перевірки відповідно до пункту 9 Порядку № 553 провести перевірку

не виявилося можливим, про що складено відповідну службову записку

від 27 червня 2019 року, зареєстровану за № 47-01.26/48.

Позивачем на адресу відповідачів направлялися листи з рекомендацією терміново привести земельну ділянку біля будинку

АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до квартири за свій рахунок, але відповідачами вимога проігнорована.

За інформацією Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (лист за вих. № 10-27/102 від 18 квітня 2019 року) земельна ділянка навколо багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 є землями комунальної власності загального користування та не надавалася

у власність чи користування.

Відповідно до листа від 11 листопада 2020 року за вих. № 10-32/1104 Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомило, що прибудова до квартири АДРЕСА_2 розташована на землях комунальної власності ненаданих у власність та користування. Рішень Кременчуцькою міською радою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво прибудови до житлового будинку не приймалося.

За інформацією Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (лист за вих.

№ 28-14/1777 від 21 жовтня 2020 року) відповідно до затвердженої містобудівної документації земельна ділянка, на якій самочинно збудована прибудова до квартири АДРЕСА_2 , відноситься до житлової зони Ж-4 - зони розміщення багатоквартирної житлової забудови 5-9 поверхів, в якій переважними та супутніми видами використання не передбачено розміщення прибудов до квартир.

На звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 ТОВ «Місто для людей Кременчук» та КГЖЕП «Автозаводське» 10 червня 2019 року було проведено обстеження прибудови до квартири АДРЕСА_3 та складено відповідний акт обстеження, згідно з яким встановлено, що здійснено самочинну прибудову, до якої прибудовано підвал площею

28,1 кв. м та житлове приміщення ззовні площею 40 кв. м, згідно з планом 25,8 кв. м.

Посилаючись на зазначене, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області просило суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести самочинно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали зустрічну позовну заяву до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що вони є власниками квартири

АДРЕСА_2 та, відповідно, є співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом

від 05 березня 1996 року, виданого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 набула право власності на іншу 1/2 частку зазначеної квартири відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2018 року у справі № 537/1670/18, яким за нею було визнано право власності в порядку спадкування.

На момент відкриття спадщини прибудова до будинку вже була, право власності на цю прибудову було визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 березня 1996 року та рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 травня 2018 року у справі № 537/1670/18. Крім того, конфігурація балкону також була відображена і в технічному паспорті, виданому

КП «Кременчуцьке МБТІ» 12 жовтня 2007 року, а саму прибудову до квартири АДРЕСА_2 здійснював попередній власник - ОСОБА_3 , який із 28 січня 1993 року відповідно до свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого у Кременчуцькому МБТІ за № м-2/384, був власником цієї квартири та звертався щодо розширення житлової площі квартири до архітектора Крюківського району м. Кременчука через Господарчу житлово-експлуатаційну контору-12

у 1993 році.

У свою чергу ОСОБА_1 05 січня 2021 року звертався до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про отримання земельної ділянки в оренду або у власність, проте отримав відмову.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд задовольнити зустрічну позовну заяву та визнати за ними право власності на самовільно збільшену в розмірах прибудову балкону до квартири АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2022 року позовну заяву Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести самочинно збудовану прибудову до квартири АДРЕСА_2 за власний рахунок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна прибудова порушує права інших осіб, здійснена з порушенням вимог законодавства,

а відповідачі не надали до суду доказів щодо законності проведеного будівництва прибудови та не заявляли клопотань з цього приводу.

Крім того, на час початку зведення прибудови земельна ділянка не була відведена для цієї мети та не було відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту.

Таким чином, на думку суду першої інстанції, прибудова балкону, яка відноситься до самочинного будівництва, підлягає знесенню особами, які її здійснили, або за їх рахунок, а позовні вимоги щодо визнання права власності на неї не підлягають задоволенню з огляду на їх безпідставність.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погодившись із рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив його в частині задоволених позовних вимог про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо зобов`язання знесення самочинно збудованої прибудови та розподілу судового збору скасовано.

Провадження у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду закрито.

В іншій частині рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у цій справі спір виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення факту самочинного будівництва та усунення порушень шляхом звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта містобудування.

У свою чергу, спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими, а тому такі спори за зверненням суб`єкта владних повноважень (виконавчого органу міської ради, органу державного архітектурно-будівельного контролю) про знесення самочинного будівництва підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд апеляційної інстанції посилався на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня

2018 року та від 11 квітня 2018 року у справах № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18) та № 161/14920/16-а (провадження

№ 11-251апп18), від 20 березня 2019 року у справі № 639/6261/13-ц (провадження № 14-28цс19).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2023 року Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року,

у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині закриття провадження та залишити в силі рішення Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2022 року в частині задоволення позовної вимоги Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області щодо зобов`язання знесення самочинно збудованої прибудови та розподілу судових витрат.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

У травні 2023 року справу № 524/7871/20 передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу

від 23 травня 2023 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі колегії суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті

400 ЦПК України).

Як на підставу касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник посилається на порушення норм процесуального права, а також на те, що судом апеляційної інстанції застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті

389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо юрисдикційності спору, оскільки у цій справі об`єкт самочинного будівництва належить до об`єктів цивільних прав, стосується інтересів територіальної громади, тобто є приватноправовим.

Висновки апеляційного суду щодо закриття провадження у справі суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові

від 15 липня 2020 року у справі № 809/78/16, відповідно до якої

не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень

та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Доводи інших учасників справи

У червні 2023 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подало до Верховного Суду заяву, відповідно до змісту якої позивач за первісними позовними вимогами вважає касаційну скаргу вмотивованою та такою, що підлягає задоволенню.

У липні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 через представника ОСОБА_4 подали відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів, викладених Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області, просять суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 12 квітня 2019 року на адресу Кременчуцької міської ради Полтавської області надійшла скарга № С-02-25/2690/-2 від мешканки житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 із проханням перевірити законність збудованої прибудови до квартири

АДРЕСА_2 . Скарга була мотивована тим, що у зв`язку прибудовою виник спір із розміром оплати за опалення (а. с. 11, т. 1).

Розгляд скарги було доручено Управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Полтавської області.

Із метою розгляду скарги на підставі наказу позивача № 8 від 22 квітня

2019 року та абз. 8 пункту 7 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553, було видано направлення № 38

від 23 квітня 2019 року на проведення позапланової перевірки у період

з 26 квітня 2019 до 08 травня 2019 року на об`єкті: «Будівництво прибудови до квартири

АДРЕСА_2 » (а. с. 12, 13, т. 1).

Згідно з даними Реєстру будівельної діяльності (невід`ємною архівною складовою частиною якого є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів) інформація про документи, які дають право на виконання будівельних робіт по вищевказаному об`єкту будівництва відсутня.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира

АДРЕСА_2 , загальною площею 34,6 кв. м, на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відомості про збудовану прибудову до квартири не внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно.

26 квітня 2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Полтавської області було направлено лист за вих. № 47-01.16./290 власникам квартири, в якому повідомлялося про призначену перевірку (а. с. 14, т. 1).

За результатами перевірки складено акт про недопущення посадових осіб органу державно-будівельного контролю на об`єкт будівництва від 08 травня 2019 року на надано припис № 9 від 08 травня 2019 року допустити до перевірки з терміном виконання до 23 травня 2019 року (а. с. 15, 16, т. 1).

На підставі наказу позивача № 11 від 05 червня 2019 року з метою перевірки виконання вимог припису № 9 від 08 травня 2019 року було видано направлення № 53 про проведення позапланової перевірки у період

із 27 червня 2019 року до 27 червня 2019 року (а. с. 17, 18, т. 1).

Відповідно до службової записки від 27 червня 2019 року, зареєстрованої за № 47-01.26/48, провести перевірку не виявилось можливим (а. с. 19, т. 1).

Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на адресу відповідачів направлялися листи з рекомендацією терміново привести земельну ділянку біля будинку

АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до квартири за свій рахунок, але відповідачами вимога проігнорована (а. с. 22, т. 1).

За інформацією Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (лист за вих. № 10-27/102 від 18 квітня 2019 року) земельна ділянка навколо багатоквартирного багатоповерхового житлового будинку

АДРЕСА_1 є землями комунальної власності загального користування та не надавалася у власність та користування.

Відповідно до листа від 11 листопада 2020 року № 10-32/1104 Управління земельних ресурсів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області повідомило, що прибудова до квартири

АДРЕСА_2 , розташована на землях комунальної власності, не наданих у власність та користування. Рішень Кременчуцької міською радою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво прибудови до житлового будинку не приймалося (а. с. 25, т. 1).

За інформацією Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (лист за вих.

№ 28-14/1777 від 21 жовтня 2020 року) відповідно до затвердженої містобудівної документації земельна ділянка, на якій самочинно збудована прибудова до квартири

АДРЕСА_2 відноситься до житлової зони Ж-4 - зони розміщення багатоквартирної житлової забудови 5-9 поверхів, в якій переважними та супутніми видами використання не передбачено розміщення прибудов до квартир (а. с. 26 зворот, т. 1).

На звернення мешканців будинку АДРЕСА_1 ТОВ «Місто для людей Кременчук» та КГЖЕП «Автозаводське» 10 червня 2019 було проведено обстеження прибудови до квартири АДРЕСА_3 та складено відповідний акт обстеження, згідно з яким встановлено, що здійснено самочинну прибудову, до якої прибудовано підвал площею 28,1 кв. м

та житлове приміщення ззовні площею 40 кв. м, згідно з планом 25,8 кв. м

(а. с. 27, т. 1).

Також встановлено, що рішенням Крюківського районного суду

м. Кременчука від 14 травня 2018 року було задоволено позов

ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 1/2 частку квартири

АДРЕСА_2 . При цьому право власності було визнано в порядку спадкування, а питання самочинного будівництва не досліджувалося (а. с. 104, 105, т. 1).

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_4 , виготовленого 30 травня 2019 року, загальна площа квартири збільшилася на 54,5 кв. м за рахунок внутрішнього перепланування на 0,6 кв. м та збільшення у розмірах балкону на 53,9 кв. м (а. с. 102, 103, т. 1).

На замовлення ОСОБА_1 Кременчуцьким комплексним відділом Державного проектного інституту містобудування «Міськбудпроект»

було розроблено проект добудови веранди до квартири, а

ДП «Кремнчукгазбудсервіс» розроблено проект реконструкції газопроводу низького тиску, який проходить по фасаду (а. с. 108-113, т. 1).

Листом від 19 липня 2019 року за № 15-2051/20 відділ запобігання надзвичайним ситуаціям Кременчуцького МРУ Головного управління ДСНС України у Полтавській області не заперечував проти можливості експлуатації самочинно збудованої прибудови, за рахунок якої загальна площа квартири збільшилася на 54,5 кв. м (а. с. 114, т. 1).

На замовлення ОСОБА_6 судовим експертом Шлапак C. Л. було проведено будівельно-технічне дослідження та надано висновок № 7/2-19 від 06 вересня 2019 року, відповідно до якого збільшена в розмірах прибудова балкону після проведеного перепланування відповідає вимогам чинних Державних будівельних норм і нормативних актів будівництва. Конструктивні елементи житлового будинку

АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 зі збільшеною в розмірах прибудовою балкону на дату проведення дослідження знаходяться в задовільному технічному стані, придатному до подальшої експлуатації (а. с. 118-124, т. 1).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27 липня

2020 року ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права спільної часткової власності на квартиру

АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що опис об`єкта, а саме: житлова та загальна площа значно збільшилася, технічний паспорт містить відмітку про самочинне будівництво (а. с. 125, т. 1).

Також ОСОБА_7 звертався до Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою про надання йому земельної ділянки в оренду (а. с. 127, т. 1), проте рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 11 березня 2021 року «Про надання, вилучення та оформлення земельних ділянок в оренду та відмову в наданні земельних ділянок в оренду» ОСОБА_1 відмовлено в передачі в оренду земельної ділянки орієнтовною площею 0,0036 га для експлуатації та обслуговування прибудови до квартири АДРЕСА_2 у зв`язку з:

- наявністю на земельній ділянці самочинно збудованої без відповідних дозвільних документів прибудови, про що зроблено відмітку у технічному паспорті (інвентарна справа № 176);

- неможливістю формування земельної ділянки в порядку статті 123 ЗК України, оскільки її бажане місце розташування не відповідає містобудівній документації, відповідно до якої земельна ділянка відноситься до житлової зони Ж-4 - зона багатоквартирної житлової забудови (5-9 поверхів), в якій переважними та супутніми видами використання не передбачено земельні ділянки для розміщення прибудови до квартири та яка є прибудинковою територією;

- наявністю загального позовного провадження у справі № 524/7871/20

про знесення самочинно збудованої споруди;

- неврахування інтересів співвласників будинку

АДРЕСА_1 (а. с. 129, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у статті

6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За правилами частин першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У цьому Кодексі термін «суб`єкт владних повноважень» вживається у такому значенні: це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За змістом пункту 8 частини першої статті 4 КАС України позивачем в адміністративній справі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України (частина четверта статті 5 КАС України).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим є, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 4, 19 ЦПК України).

Звертаючись до суду із позовом у справі, що переглядається, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області просило суд зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести самочинно збудовану прибудову

до квартири

АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що відповідачі самовільно, без належно затвердженої проєктної документації, провели добудови, а також не виконали вимогу терміново привести земельну ділянку біля будинку

АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення самочинної прибудови до квартири за свій рахунок.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення

і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Згідно із частинами другою та третьою статті 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності. Під час здійснення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю мають право видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт (частини перша, друга, пункт 3 частини третьої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства

у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів

і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Тобто зазначений припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 вказаного Закону у зв`язку з його невиконанням. І з урахуванням положень частини четвертої статті 5 КАС України такий позов повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

Звертаючись до суду з позовом про знесення об`єкта самочинного будівництва і мотивуючи такий позов порушеннями архітектурних, містобудівних, пожежних, санітарних або інших подібних норм і правил, суб`єкт владних повноважень діє з метою захисту прав та інтересів громади або невизначеного кола осіб від можливих порушень їхніх прав та з метою запобігти можливим суспільно значимим несприятливим наслідкам порушення відповідних норм і правил, а не для захисту своїх приватних прав та інтересів.

Таким чином, спори, які виникають за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, є публічно-правовими.

Аналогічні висновки щодо застосування норм процесуального права

у подібних відносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 10 квітня 2018 року у справі № 1519/2-787/11 (провадження № 14-48цс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 826/366/16 (провадження № 11-96апп18), від 15 травня 2018 року у справі

№ 463/4564/16-а (провадження № 11-346апп18), від 22 квітня 2019 року

у справі № 369/3043/17-ц (провадження № 14-156цс19), від 05 лютого

2020 року у справі № 464/5497/13-ц (провадження № 14-544цс19); постановах Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі

№ 462/3709/16-ц (провадження № 61-18903св18), від 01 липня 2020 року

у справі № 569/4723/17 (провадження № 44428св18), від 24 березня

2021 року у справі № 488/2810/19 (провадження № 61-12440св20).

Зазначені норми процесуального права та релевантна практика Верховного Суду при вирішенні питання юрисдикційності спору були дотримані судом апеляційної інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі за позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про зобов`язання знести самочинно збудовану споруду.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки апеляційного суду в частині закриття провадження у справі суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 809/78/16, є безпідставними, оскільки фактичні обставини справи, її суб`єктий склад, характер правовідносин та зміст порушеного права, є відмінними від справи, що переглядається.

Так, у справі № 809/78/16 позивачі (фізичні особи, а не суб`єкт владних повноважень) звернулися до суду з позовом про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації та скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки. У вказаній справі правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок проведення третьою особою будівельних робіт, які, на думку позивачів, порушують їх права як власників сусідніх земельних ділянок та розташованих на них будинках, а тому у позивачів виникла необхідність захисту їх цивільних прав, у зв`язку із чим вони звернулися до органів архітектурно-будівельного контролю, а в подальшому - до суду.

У свою чергу, у справі, що переглядається, спір виник за участю суб`єкта владних повноважень з метою реалізації у спірних відносинах наданих йому законодавством владних управлінських функцій, тобто є публічно-правовим.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводівзаявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду апеляційної інстанції при вирішенні питання закриття провадження у справі, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин

в процесуальному сенсі, а доводи, викладені у касаційній скарзі,

не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду та свідчать про помилкове тлумачення заявником норм права.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови не впливають, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко