Справа № 369/6997/23
Провадження №2/369/4266/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Андрєєва М.А. про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/6997/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. перебуває вказана цивільна справа.

07.08.2023 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Андрєєвим М.А. подано до суду заяву про відвід судді Янченку А.В.

Вказана заява про відвід мотивована тим, що у провадженні судді Янченка А.В. знаходиться цивільна справа № 369/6997/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.

Ухвалою судді від 11.05.2023 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом доплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

13.05.2023 року від сторони позивача надійшла заява про відмову від позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, за наслідком якої провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 16.05.2023 року.

31.07.2023 року ухвалою судді у цій справі знову позовну заяву було залишено без руху, і надано строк для усунення недоліків шляхом доплати судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди. Тобто за позовну вимогу, від якої позивач відмовився ще 13.05.2023 року, про що судді було достоменно відомо.

Порівняння ухвал судді про залишення позовної заяви без руху від 11.05.2023 року та від 31.07.2023 року свідчить про те, що вони є тотожними за змістом.

Таким чином, на переконання представника позивача, суддя Янченко А.В. фактично сприяв стороні відповідача у безпідставному затягуванні розгляду справи, порушенню строків, визначених ЦПК України для розгляду справи у спрощеному провадженні.

Очевидно, що сторона відповідача використала вказане безпідставне залишення позовної заяви без руху для власної користі.

Вказані процесуальні рішення можна було б списати на завантаженість Києво-Святошинського районного суду і людський фактор, якби не наступне.

Ухвалою від 03.08.2023 року суддею поновлено розгляд справи після отримання від сторони позивача заяви зі зверненням уваги на те, що позовну заяву було повторно залишено без руху з підстав, які відпали і не є актуальними, про що судді було відомо.

Зміст зазначеної ухвали про продовження розгляду знову ж таки свідчить, що суддя зацікавлений у затягуванні розгляду справи в інтересах відповідача, що підтверджується наступним.

У мотивувальній частині ухвали містяться недостовірні відомості. В ній зазначено, що "16.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі". У резолютивній ухвалі відповідно зазначено "в підготовче судове засідання викликати учасників справи".

Проте справжній зміст ухвали від 16.05.2023 року про відкриття провадження у справі свідчить, що було відкрито спрощене, а не загальне позовне провадження.

Очевидно, що вказані твердження в ухвалі від 03.08.2023 року, які не відповідають дійсності і попереднім судовим ухвалам, є вигідними стороні відповідача, якій буде гарантоване неприйняття рішення по суті у найближчому судовому засіданні, оскільки воно буде підготовчим.

Крім того, в іншій судовій справі № 369/4232/23 з тим самим відповідачем ( ОСОБА_2 ) з аналогічними предметами та підставами позову суддя Янченко А.В. у засіданні 04.08.2023 року фактично використав право сторони позивача на подання відповіді на відзив всупереч інтересам самого позивача з метою оголошення перерви у розгляді справи, прагнучи не приймати судове рішення.

Останнє відбулось при тому, що адвокатом позивача в судовому засіданні під звукозапис була озвучена відмова від реалізації права на подання відповіді на відзив, а інших підстав для оголошення перерви у засіданні не існувало.

Вказанні дії судді Янченка А.В. в сукупності викликають у представника позивача сумнів, що суддя є дійсно неупередженим та об`єктивним.

Відповідно до п. 5 частини першої статті 36 ЦПК України, представник позивача вважає, що суддя Янченко А.В. підлягає відведенню від розгляду цієї справи.

Вивчивши подану заяву відповідача про відвід головуючого судді Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/6997/23, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до положень ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після сплину вказаного строку заявляти відвід дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строк, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

За ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Статтею 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі № 5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року у справі № 5-15п12).

З огляду на підстави заявленого відводу, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою, оскільки не містить посилання на дії вчинені суддею, що не можуть свідчити про необ`єктивність або упередженість, що є підставами для відводу, визначеними ст. 36 ЦПК України.

Крім того, слід зазначити, що не згода з процесуальним рішенням, не може вважатися підставою для відводу судді.

Крім того, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2023 року у справі № 369/6997/23 виправлено описку в ухвалі Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.08.2023 року.

Керуючись ст. ст. 36, 40 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Вважати заявлений відвід судді Янченку А.В. необґрунтованим.

Передати заяву про відвід судді для розгляду іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 07.08.2023 року.

Суддя А.В. Янченко