ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 08 грудня 2020 року в місті Кремінна Луганської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volvo FN440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .. Внаслідок отриманих травм ОСОБА_4 помер. Позивачка є дочкою загиблого ОСОБА_4 , понесла витрати на його поховання, також їй була заподіяна моральна шкода.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у розмірі 30 000 грн., страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 11 620,00 грн..

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду мотивоване тим, що позовна заява та додані до неї матеріали не містять відомостей про звернення ОСОБА_1 до страховика АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено досудовий порядок врегулювання спору. Крім того, апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №465/4287/15, де вказано, що у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 08 грудня 2020 року в місті Кремінна Луганської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volvo FN440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4 .

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_4 помер.

Встановлено, що позивачка є дочкою загиблого ОСОБА_4 ..

30 січня 2021 року старшим слідчим в особливо важливих справах слідчого управління Головного управління Національної поліції в Луганській області майором поліції Артеменком Р.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження 0000357.

За змістом цієї постанови 08 грудня 2020 року приблизно о 14:00 годині водій ОСОБА_3 , керуючи спеціалізованим вантажним сідловим тягачем Volvo FN440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився у зчепленні з тентованим бортовим напівпричепом SCHMITZ S 01 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по вулиці Центральній в місті Кремінна Луганської області.

Доїхавши до нерегульованого перехрестя вулиць Центральної та Титова вказаного населеного пункту, водій ОСОБА_3 здійснив повну зупинку керованого ним транспортного засобу та знаходячись на вулиці Центральній, яка була другорядною по відношенню до вулиці Титова, почав пропускати транспортні засоби, що рухались по вулиці Титова, оскільки у подальшому мав намір повертати наліво на вулицю Титова.

В свою чергу пішохід ОСОБА_4 рухався по тротуару, розташованому за узбіччям з лівої сторони вулиці Титова, якщо рухатись по вказаній вулиці зі сторони вулиці Шевченка у напрямку вулиці Харківської у місті Кремінна Луганської області, дійшовши до перехрестя вулиць Центральної та Титова, почав переходити його через проїзну частину вулиці Центральної справа наліво по відношенню до кабіни спеціалізованого вантажного сідлового тягача Volvo FN440 реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зупиняючись перед нею.

Вийшовши на проїзну частину вулиці Центральної, пішохід ОСОБА_4 почав обходити кабіну зазначеного транспортного засобу, оскільки вона знаходилась на лінії його руху. В той самий час водій ОСОБА_3 , не маючи об`єктивної можливості виявити пішохода ОСОБА_4 перед кабіною керованого ним сідлового тягача, відновив рух та почав здійснювати поворот наліво, виїжджаючи на перехрестя вулиць Центральної та Титова. При цьому водій ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 та не зупиняючись продовжив рух по вулиці Титова.

Пішохід ОСОБА_4 після контактування з передньою частиною кабіни впав на асфальтове покриття, потрапив під кабіну транспортного засобу, де будучи затиснутим елементами та деталями нижньої частини кабіни, залишився там та став переміщатися разом з сідловим тягачем.

В подальшому в районі будинку АДРЕСА_1 пішохід ОСОБА_4 випав з-під кабіни сідлового тягача і залишився лежати на асфальтовому покритті вулиці Східної, а сідловий тягач з напівпричепом продовжив рух без зупинки у напрямку міста Рубіжне Луганської області.

В результаті наїзду на пішохода ОСОБА_4 останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Смерть ОСОБА_4 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок автодорожньої травми, яка супроводжувалась множинними переломами численних ділянок тіла з ушкодженням внутрішніх органів.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/113-21/6048-ІТ від 27 травня 2021 року, в діях водія ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням події ДТП, тому відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України.

Згідно інформації, що міститься на сайті МТСБУ, на момент ДТП, тобто на 08 грудня 2020 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volvo FN440 реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АР7251792.

За інформацією ГУНП в Луганській області процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні № 0000357 наданий матері загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Встановлено, що право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_4 , мають його матір ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано доказів звернення її до страховика АТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком сууд першої інстанції, так як він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Згідно вимог частин 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Керуючись вказаними нормами закону, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн., яка заподіяна їй смертю батька.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про порушення позивачкою досудового врегулювання спору, так як у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Вказане відповідає правові позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати, які позивачка зазнала в зв`язку із похованням батька в розмірі 11 620,00 грн., як доведені та обґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати, як таке, що не відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в розмірі 4962,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2023 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. та витрати на поховання в розмірі 11 620,00 грн..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір в розмірі 4962,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко