Справа № 459/2032/23
Провадження № 2/459/362/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Червонограді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якому просив стягнути із Державного бюджету України на його користь 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди за незаконне притягнення до адміністративної відповідальності та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.05.2023 задоволено його позов до Головного управління Національної поліції у Львівській області та скасовано постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №776170 від 03.03.2023 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст. 122 КК України. Вищевказане рішення набрало законної сили 04. 06.2023.

Обґрунтовуючи моральну шкоду вказував на те, що незаконними діями позивачу було завдано моральні страждання, оскільки він безпідставно був притягнутий до адміністративної відповідальності, без жодної вини, що встановлено рішенням суду. Він був вимушений затрачати час та кошти для доведення своєї невинуватості в суді, це завдало йому переживання, негативні наслідки, адже замість того, щоб займатися своїми особистими справами повинен був доводити свою правоту, сплачувати судовий збір, що виразилось у неприємних відчуттях того, що його безневинно намагались притягнути та звинуватити в тому, чого він не вчиняв та не порушував. Зазначає, що це призвело до пригнічення стану його здоров`я та особистого настрою, порушення сну, відчуття несправедливості та свавілля представниками органу державної влади, який замість того, щоб виконувати привентивну функцію, спрямовану на попередження вчинення особами правопорушень, надання всілякої допомоги, навпаки спровокував та безпідставно звинуватив його у неіснуючому правопорушенні. Також вказує, що він є інвалідом 3-ї групи загального захворювання, що ще більше позначилось на стані його здоров`я, підвищеному артеріальному тиску. Стверджує, що працівником поліції було принижено його честь та гідність, оскільки він жодного разу до будь-якої відповідальності не притягувався, дотримується законів та правопорядку. Все це спровокувало порушення моральних життєвих зв`язків, а відчуття того, що особа є правопорушником по своїй сутності вже накладає певний дискомфорт, як моральний, так і психологічний. Отриману моральну шкоду, яку має відшкодувати відповідач, позивач оцінив у 50 000,00 грн. Тому просив позов задовольнити.

Ухвалою від 22.06.2023 у справі було відкрите спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.08.2023.

06.07.2023 на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача зазначив, що Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, яке залучене до вищевказаної справи у якості відповідача не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також вказує, що головне управління Казначейства є юридичною особою, здійснює свою діяльність відповідно до Положення про Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області від 21.11.2011 №114 (зі змінами) і не несе відповідальності за протиправні дії чи бездіяльність інших юридичних осіб, а відшкодування шкоди, здійснюється з врахуванням норм Цивільного кодексу України. Звертає увагу, що держава бере участь у справі як співвідповідач через відповідні органи державної влади. Також вказує, що сам факт стягнення коштів з Державного бюджету чи органу державної влади не може бути підставою для обов`язкового залучення до часті у справі відповідачем Казначейства чи його територіального органу. При залученні органу Казначейства до участі у справі у якості співвідповідача, у разі задоволення, на нього покладається тягар понесення судових витрат пов`язаних із розглядом справи. Окрім того, зазначають, що позивач у позовній заяві не просить визнати такі дії протиправними, а тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди.Заперечуючи позовні вимоги та посилаючись на законодавство України представник відповідача зазначає, що позивач має довести наявність моральної шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. Зауважує, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Щодо відшкодування судових витрат просить відмовити з підстав відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу. Відтак, просив у задоволенні позову відмовити.

25.07.2023 року представником відповідача - Головного управління Національної поліції у Львівській області направлено до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. Заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу викликало в нього нервування, душевні хвилювання, призвели до погіршення нормальних життєвих зв`язків, погіршення стану здоров`я, відносин з оточуючими. Однак, вказані обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування чи шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державно влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками поліцій моральної шкоди. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завдання їм моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення стану здоров`я або позбавлення можливості реалізовувати свої життєві плани, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на їх думку, діями посадової особи Департаменту патрульної поліції та можливим завданням такої шкоди. Позивач послався на наслідки, що виникли у нього внаслідок реалізації свого права на оскарження рішення владних повноважень. За таких обставин відсутні факти щодо наявності шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, відсутній розрахунок розміру заподіяної йому шкоди та, посилань на те, чим він керувався при визначенні суми моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

16.07.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову від позовних вимог до ГУ ДКСУ у Львівській області, у якому він просив виключити з числа відповідачів Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі до Головного управління Національної поліції України у Львівській області.

Ухвалою від 01.08.2023 вищевказане клопотання задоволено, провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про відшкодування моральної шкоди було закрито.

В судове засідання, яке відбулося 01.08.2023 сторони та їх представники не з`явилися, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача подав заяву, у якій просив розгляд справи здійснювати без його участі та його довірителя (позивача). Представник відповідача ГУ НП у Львівській області в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, проте скористався правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 07 серпня 2023 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 01 серпня 2023 року, датою ухвалення рішення є саме 07 серпня 2023 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про часткове задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2023 о 14:50 год. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №776170, згідно з якою ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, пересік суцільну горизонтальну розмітку 1.1, чим порушила п.8.5.1 Правил дорожнього руху та розділу 34 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Даною постановою визнано ОСОБА_1 винним та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 24.05.2023 року, яке набрало законної сили 04.06.2023, позов ОСОБА_1 задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №776170 від 03.03.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КК України скасовано, а провадження у справі закрито (а. с. 4-6).

Відповідно до копії пенсійного посвідченя серії НОМЕР_1 та копії довідки №747528 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3-групи, загальне захворювання (а. с. 7-8).

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України).

Так, оцінюючи можливість реалізації позивачем свого права на відшкодування моральної шкоди, внаслідок його незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, варто звернути увагу на наступне.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 24.05.2023 року, яке набрало законної сили 04.06.2023, позов ОСОБА_1 задоволено. Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАД №776170 від 03.03.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КК України скасовано, а провадження у справі закрито.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення було порушено його звичний розклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права, переживати страждання, доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції та судом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2021 у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21).

Таким чином, суд вважає, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, а відтак має право на стягнення моральної шкоди.

Щодо розміру відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зроблено висновок, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У пункті 3 даної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 суд враховує, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи ГУ НП у Львівській області, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення.

Також суд звертає увагу на позицію представника ГУ НП у Львівській області, який не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , незважаючи на існування судового рішення, яким встановлено неправомірність дій працівників поліції.

Разом з цим, суд враховує і те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої суми моральної шкоди (50 000,00 гривень).

Відтак, враховуючи вищевикладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача є стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2000,00 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд дійшов до наступних висновків.

Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правову допомогу у сумі 8000 грн.

Розмір таких витрат підтверджується: договором про надання правничої (правової) допомоги від 10.06.2023 року; детальним описом робіт, виконаних адвокатом від 20.06.2023 року; квитанцією до прибуткового касового ордера № 37 від 20.06.2023 року про сплату 8000 грн.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи вищезазначене, а також часткове задоволення позову, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на корить позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

Також при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду, зроблені в постанові від 09.06.2021 у справі №726/837/20 (провадження №61-2647св21), де зазначено, що шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, зокрема шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст. ст. 12, 81, 137, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 000 (дві тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (трьох тисяч) гривень шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , зокрема, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 07.08.2023.

Суддя: М. В. Мельникович