Єдиний унікальний номер 725/4071/21
Номер провадження 2/725/417/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

за участю представників сторін,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», ОСОБА_2 , Чернівецького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_3 , про визнання права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів та припинення права власності і обтяжень речових прав на нерухоме майно та за зустрічним позовом ТзОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» до ОСОБА_1 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю « Чернівецький молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_3 , про визнання недійсним Договору про інвестування в будівництво житла від 12.02.2014 року та Акту прийому-передачі квартири від 31 березня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Першотравневого районного суду м. Чернівці перебуває вищевказана цивільна справа.

Від представника позивача, до суду, надійшло клопотання про передачу даної цивільної справи до Господарського суду Чернівецької області за підсудністю, оскільки, в матеріалах справи міститься копія постанови Господарського суду Чернівецької області від 16.11.2022 року, яка надійшла від арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією) Яроша В.Ю., який представляє інтереси ТзОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», відповідно до якої припинено процедуру розпорядження майном ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс». Припинено повноваження розпорядника майна ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» арбітражного керуючого Поповича Д.М. Визнано ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців - до 16.11.2023 р. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Яроша В.Ю., (свідоцтво арбітражного керуючого № 169 від 31.01.2013 р., офіс: 29000, м. Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, 5, к. 333). Підприємницьку діяльність банкрута ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» завершено. (т.2 а.с. 155-161).

Враховуючи, що стосовно ТОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» Господарським судом Чернівецької області відкрито ліквідаційну процедуру, представник позивача просив суд вирішити питання про передачу даної цивільної справи до Господарського суду Чернівецької області, у зв`язку з тим, що вона не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства і про належність даної справи до підсудності Господарського суду Чернівецької області.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача клопотання підтримав. Просив суд його задовольнити та передати дану цивільну справу до Господарського суду Чернівецької області за підсудністю.

Представники відповідачів та третя особа вирішення питання щодо передачі даної цивільної справи до Господарського суду Чернівецької області за підсудністю залишили на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню, а тому, дану цивільну справу слід передати до Господарського суду Чернівецької області за підсудністю, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 19 ЦПК України визначаються справи, які відносяться до юрисдикції загальних судів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, із наведених вище норм Закону випливає, що до компетенції загальних судів у порядку цивільного судочинства належать справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що «судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом». У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України встановлено, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 24.10.2011 р. № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України: господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб`єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин.

Відповідно до правових позицій Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування положень Кодексу України з процедур банкрутства, особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою як найповнішого задоволення у ній вимог кредиторів - приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній Кодексом України з процедур банкрутства.

Застосувавши принцип концентрації у справі про банкрутство низки майнових та немайнових спорів, Кодекс України з процедур банкрутства розширив підсудність господарському суду спорів, які виникають у відносинах неплатоспроможності боржника та раніше розглядалися судами інших юрисдикцій.

Перебування справи у провадженні судових органів, вчинення в ній передбачених законом дій, на думку добросовісного розсудливого спостерігача, виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подання заяв про закриття провадження у справі, позовів у порядку іншого судочинства тощо.

Розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, а також характер позовних вимог, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки повинен вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Виходячи з вищевикладених вимог Закону, суд приходить до висновку, що дану цивільну справу зі всіма додатками до неї належить передати на розгляд Господарському суду Чернівецької області, за підсудністю.

Керуючись ст. ст. 13, 31, 32, 200, ст. ст. 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс», ОСОБА_2 , Чернівецького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_3 , про визнання права власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів та припинення права власності і обтяжень речових прав на нерухоме майно та за зустрічним позовом ТзОВ «Чернівецький молодіжний житловий комплекс» до ОСОБА_1 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні Товариства з обмеженою відповідальністю « Чернівецький молодіжний житловий комплекс» ОСОБА_3 , про визнання недійсним Договору про інвестування в будівництво житла від 12.02.2014 року та Акту прийому-передачі квартири від 31 березня 2015 року- передати на розгляд Господарському суду Чернівецької області, за підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. А. Скуляк