КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №363/1043/23 Головуючий у 1 інстанції: Чірков Г.Є.
провадження №22-ц/824/8958/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії органу примусового виконання, стягувач - Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа», -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою, в якій просив скасувати постанови старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат та про арешт коштів боржника від 06 лютого 2018 року у виконавчому провадженні №70929373 та визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення даних постанов.

Скаргу обгрунтовував тим, що за змістом судового наказу, виданого 29 грудня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області у справі №363/987/18, строк його пред`явлення до виконання - 3 роки, який закінчився 29 грудня 2021 року.

Вказував, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження від 06 лютого 2023 року є протиправними, а постанова про відкриття виконавчого провадження та інші названі постанови щодо примусового виконання зазначеного судового наказу є незаконними та підлягають скасуванню.

Також просив зобов`язати державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з майна (банківських рахунків) ОСОБА_1 , що були накладені у виконавчому провадженні №70929373 від 06 лютого 2023 року та здійснити дії щодо виключення ОСОБА_1 з реєстру боржників та визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука Олександра Ігоровича в частині не надіслання йому постанов за вказаним виконавчим провадженням.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №70929373 від 06 лютого 2023 року з виконання судового наказу виданого 29 грудня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області по справі № 63/987/18.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. про відкриття виконавчого провадження №70929373 від 06 лютого 2023 року.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. щодо винесення постанови від 06 лютого 2023 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70929373.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. від 06 лютого 2023 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №70929373.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. щодо винесення постанови від 06 лютого 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у виконавчому провадженні №70929373.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. від 06 лютого 2023 року про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №70929373.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. щодо винесення постанови від 06 лютого 2023 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №70929373.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука О.І. від 06 лютого 2023 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №70929373.

Зобов`язано державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з майна (банківських рахунків) ОСОБА_1 , що були накладені у виконавчому провадженні №70929373 від 06 лютого 2023 року та здійснити дії щодо виключення ОСОБА_1 з реєстру боржників.

В решті заявлених вимог скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції в частині задоволених вимог боржника та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця у відкритті виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, скасування відповідних постанов та зобов`язання вчинити дії щодо зняття арешту з майна, виключення скаржника з реєстру боржників.

Скарга обґрунтована тим, що судом зроблено висновок, що постанова про відкриття виконавчого провадження відносно боржника винесена після пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме, судового наказу від 29.12.2018 року, оскільки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериває строки давності для цього (ст.12 Закону України «Про виконавче провадження») лише у зв`язку з початком примусового виконання рішення згідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», що невід`ємно тягне за собою подача виконавчого документу до виконання і не може мати місце у випадку відсутності початку процедури примусового виконання рішення, коли боржник фактично позбавляється своїх прав на завершальній стадії судового провадження, а саме, виконавче провадження не здійснюється.

Проте, з таким висновком суду скаржник не походжується, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч.2 ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем с держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час, який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

Вказує, що в матеріалах справи наявна копія заяви стягувача від 15.03.2019 року

№327/08 з вхідним штампом органу ДВС про її прийняття 04.04.2019 року.

Таким чином, судовий наказ, виданий Вишгородським районним судом Київської області 29.12.2018 року по справі №63/987/18 пред`явлений стягувачем до виконання в межах встановленого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строку.

Так, пункт 2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З наведених приписів Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиною умовою для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.4 ст.4 цього Закону є недодержання саме стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №804/7493/17.

Тому висновок Вишгородського районного суду Київської області у справі про те, що відсутність початку процедури примусового виконання рішення після пред`явлення стягувачем виконавчого документу є порушенням строку давності пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки безумовно порушує права боржника, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та правовому висновку Верховного Суду.

Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутня постанова про повернення стягувачу виконавчого документу з підстав пропущення стягувачем строку на його пред`явлення.

При цьому, у відповідності до абз.3 ч.4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом.

За п.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5 обов`язки з прийняття кореспонденції, в тому числі виконавчих документів та передачі їх державному виконавцю покладаються на відповідальну особу, а не на державного виконавця.

З врахуванням наведеного апелянт вважає, що в діях державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука Олександра Ігоровича відсутнє правопорушення при прийнятті рішень з примусового виконання судового наказу для визнання неправомірними його дій та скасування відповідних постанов.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v/ Greece) ЄСІIJI зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін...".

Так як примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, враховуючи, що строк пред`явлення виконавчого документа не порушено стягувачем, апелянт просив скасувати ухвалу та ухвалити нове трішення про відмову у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця у відкритті виконавчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зобов`язання скасувати всі прийняті рішення, оскільки ця вимога є недостатньо визначеною, коли судом визнано неправомірними і скасовано прийняті постанови у виконавчому провадженні №70929373 від 06 лютого 2023 року, а тому вважав, що в цій частині скарги слід відмовити.

Крім того, вказував, що в матеріалах скарги відсутні відомості про дотримання державним виконавцем вимог ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в частині надсилання боржнику оскаржуваних постанов у виконавчому провадженні №70929373 від 06 лютого 2023 року, а тому скарга щодо цього також підлягала до задоволення.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 29 грудня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області видано судовий наказ, який набрав законної сили 09 липня 2018 року, (справа №363/987/18) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 743 грн та судові витрати, що становили 176 грн. Строк пред`явлення до виконання становить 3 роки.

06 лютого 2023 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Яремчука О.І. відкрито виконавче провадження № 70929379 з примусового виконання судового наказу №363/987/18, виданого 29 грудня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2019 року, зареєстрованої 03 лютого 2023 року №1445/02-37/3.

Крім того, 06 лютого 2023 року у виконавчому провадженні №70929379 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Яремчуком О.І. також винесено наступні постанови: про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат та про арешт коштів боржника.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За п.2 ч 4 ст 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 винесена старшим державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчуком Олександром Ігоровича 06 лютого 2023 року, тобто після пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання (судового наказу від 29 грудня 2018 року).

Судом зроблено висновок, що постанова про відкриття виконавчого провадження відносно боржника винесена після пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, а саме, судового наказу від 29.12.2018 року, оскільки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериває строки давності для нього (ст.12 Закону України «Про виконавче провадження») лише у зв`язку з початком примусового виконання рішення згідно зі ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», що невід`ємно тягне за собою подача виконавчого документу до виконання і не може мати місце у випадку відсутності початку процедури примусового виконання рішення, коли боржник фактично позбавляється своїх прав на завершальній стадії судового провадження, а саме виконавче провадження не здійснюється.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитися.

За ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем с держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частиною 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його прийняття.

За ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Суть переривання строку полягає у тому, що при настанні зазначених обставин (юридичних фактів) перебіг строку починається спочатку, а час який минув до перерви, до нового строку не зараховується.

В матеріалах справи наявна копія заяви стягувача від 15.03.2019 року №327/08 з вхідним штампом органу ДВС про її прийняття 04.04.2019 року.

Отже, судовий наказ, виданий Вишгородським районним судом Київської області 29.12.2018 року в справі №63/987/18, пред`явлений стягувачем до виконання в межах встановленого ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» строку.

Пункт 2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З наведених приписів Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиною умовою для повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 цього Закону є недодержання саме стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №804/7493/17.

Тому висновок Вишгородського районного суду Київської області у справі про відсутність початку процедури примусового виконання рішення після пред`явлення стягувачем виконавчого документу є порушенням строку давності пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки безумовно порушує права боржника, не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та правовому висновку Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутня постанова про повернення стягувачу виконавчого документу з підстав пропущення стягувачем строку на його пред`явлення.

Згідно з абз.3 ч.4 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої Законом.

За п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5 обов`язки з прийняття кореспонденції, в тому числі виконавчих документів та передачі їх державному виконавцю покладаються на відповідальну особу, а не на державного виконавця.

Таким чином, в діях державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яремчука Олександра Ігоровича відсутнє правопорушення при прийнятті рішень з примусового виконання судового наказу для визнання неправомірними його дій та скасування відповідних постанов.?

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження.

Наведене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, від 19 березня 1997 року у справі "Горисбі проти Греції, заява №183571/91" (Case of Hornsby v/ Greece) ЄСІIJ1 зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, мас розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін...".

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа», скасування ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року та ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» задовольнити.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії органу примусового виконання, стягувач - Вишгородське районне комунальне підприємство «Вишгородтепломережа» відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: