Справа № 727/7030/23
Провадження № 2-о/727/276/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого - судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гермак К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просить суд встановити факт належності документів, а саме: що довідка №208 від 30.08.2007 року, яка видана трудовим архівом Локачинського району про нарахування заробітної плати у колгоспі «Комуніст» с.Колпитів, Локачинського району за 1967-1971 роки ОСОБА_2 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 .

22.10.1986 року вона одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_3 ».

31.05.2023 року вона, відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, надавши всі необхідні документи.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області їй було відмовлено у призначенні пенсії. У рішенні вказано, що відмова про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 за померлу матір ОСОБА_2 , за документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 1967 року по 1971 рік, відповідно до довідки від 30.08.2007 №208, оскільки в довідці не зазначено по батькові.

Факт належності її матері архівної довідки встановлюється з метою реалізувати право на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 06.07.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження.

Представник заявника подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу у відсутності заявника та її відсутності. Доводи, наведені в заяві, підтримала у повному обсязі та просила суд задовольнити їх.

Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просив розглянути справу у його відсутності. Встановлення фактів, зазначених у заяві ОСОБА_1 , залишає на розсуд суду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що заява підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в ній знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, у відповідності до ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як було встановлено судом, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю згідно свідоцтва про народження є ОСОБА_2 (а.с.7).

22.10.1986 року ОСОБА_5 одружилася та змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 10.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Локачинського райуправління юстиції Волинської області (а.с.6).

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , 1963 року народження отримує державну соціальну допомогу, оскільки є інвалідом з дитинства І групи (а.с.14).

Рішенням ГУ Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 07.06.2023 року №58 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за померлу матір ОСОБА_2 , оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 1967 року по 1971 рік відповідно до довідки від 30.08.2007 №208, оскільки в довідці не зазначено по батькові (а.с.11).

Трудовим архівом Локачинського району було видано архівну довідку від 30.08.2007 року №208, відповідно до якої у книгах нарахування з/плати колгоспу «Комуніст» с.Колпитів, Локачинського району за 1967-1971 роки значиться ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до п.6 ч.1ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України).

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закон України «Про Пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. за № 1788-XII (далі - Закону № 1788-XII)., громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Виходячи із норм ст.ст. 22 та 64 Конституції України право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною, і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до вимог ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи втрачена можливість внесення змін або виправлень до вищезазначеної довідки, з матеріалів справи не вбачається наявність спору про право, враховуючи, що факт належності ОСОБА_2 архівної довідки №208 від 30.08.2007 року знайшов своє повне підтвердження, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити даний факт.

Дані розбіжності не можуть бути усунуті іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на подальше оформлення документів.

Отже, факт про встановлення якого просить заявник, має юридичне значення, при цьому спір про цивільне право відсутній.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 247, 258-259, 263-265, 293-294, 315, 319, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р., суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме, що довідка №208 від 30.08.2007 року, яка видана трудовим архівом Локачинського району про нарахування заробітної плати у колгоспі «Комуніст» с.Колпитів, Локачинського району за 1967-1971 роки ОСОБА_2 , належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Одовічен Я.В.