Справа № 700/393/23
Провадження № 2/700/143/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №700/393/23, провадження №2/700/143/23 за позовом ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про повернення відумерлого майна та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про повернення відумерлого майна та визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в с.Дашуківка Лисянського району (на даний час с.Дашуківка Звенигородського району Черкаської області, Лисянська ОТГ) ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_2 . До дня смерті ОСОБА_2 вони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,17 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №НВ-022 від 28.07.2022 року, земельна ділянка, яка належала ОСОБА_2 , є сформованою та виділені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), площа 2,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0018.

У встановлений законом строк, вона звернулася до нотаріальної контори та подала заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за законом, проте їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно.

На підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 11.06.2018 року, справа №700/326/18 земельна ділянка, яка належала померлій була визнана відумерлою та передана у власність Дашуківської сільської ради (правонаступник Лисянська селищна рада). Враховуючи те, що вказане майно, яке увійшло до складу земель комунальної власності, збереглося і може бути передане спадкоємцю, тому просить суд припинити право власності Дашуківської сільської ради Лисянського району Черкаської області (правонаступник Лисянська селищна рада Звенигородського району Черкаської області) на земельну ділянку площею 2,93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дашуківської сільської ради, що перейшла у власність як відумерла спадщина після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно.

Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за його відсутності.

Вислухавши позивача, з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дашуківка Лисянського району Черкаської області (на даний час - с.Дашуківка Звенигородського району) померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.09.2001 року.

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку пай у розмірі 3,17 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 02.07.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №175.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, №НВ-022 від 28.07.2022 року, земельна ділянка, яка належала ОСОБА_2 , є сформованою та виділені межі земельної ділянки в натурі (намісцевості), площа 2,93 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0018.

Згідно з довідками виконавчого комітету Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області, Дашуківського старостинського округу № 292 від 10.12.2021 року, № 78 від 30.03.2022 року, №299 від 12.12.2021 року, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була постійним жителем АДРЕСА_1 та рідною тіткою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони вели спільне господарство та ОСОБА_1 здійснила поховання ОСОБА_2 за власний рахунок.

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується рішенням Лисянського районного суду Черкаської області № 2/700/83/22 від 24.05.2022 року, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_2 була рідною тіткою ОСОБА_1 та визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання до Лисянської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

18.08.2022 року позивач як спадкоємець за законом звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Бедратої-Скляр Н.М. від 13.10.2022 року №685/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Позивач просить суд припинити право власності Дашуківської сільської ради Лисянського району Черкаської області (правонаступник Лисянська селищна рада Звенигородського району Черкаської області) на земельну ділянку площею 2.93 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перейшла у власність селищної ради, як відумерла спадщина та визнати право власності на вказану вище ділянку за нею.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що рішенням Лисянського районного суду Черкаської області №2-о/700/18/18 від 11.06.2018 року було визнано спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 на земельну частку (пай) розміром 3,17 умовних кадастрових гектарів відумерлою.

Між тим, позивачем до позовної заяви додано рішення Лисянського районного суду Черкаської області у справі №700/326/18, провадження №2-о/700/18/18 від 11.06.2018 року, з якого вбачається, що спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай) розміром 3,17 умовних кадастрових гектари в адміністративних межах Дашуківської сільської ради Лисянського району Черкаської області вартістю 517 262 грн. було визнано безхазяйним майном та передано її у власність територіальної громади с.Дашуківка Лисянського району Черкаської області в особі Дашуківської сільської ради Лисянського району Черкаської області на підставі ст.335 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Відповідно до статті 333 ЦК України, суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади.

Згідно до ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

З вищенаведених норм ЦК України вбачається, що поняття відумерлої спадщини та безхазяйного майна різняться своїм змістом.

Крім того, позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається на норми ст.1280 ЦК України, згідно якої якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Таким чином, позивач просить припинити право власності яке перейшло у власність громади, як відумерла спадщина, тоді як насправді майно було передано до територіальної громади с.Дашуківка як безхазяйне майно.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Предметом позову ОСОБА_1 є повернення відумерлого майна та визнання права власності на земельну ділянку площею 2,93 га.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно зі статтею 49 ЦПК України, визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Зважаючи на те, що спірне майно перейшло у власність відповідача як безхазяйне, а не відумерле, тому до такого майна не можна застосовувати положення ч.2 ст.1280 ЦК України, як того просить позивач. Отже, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити через неправильно обраний спосіб захисту порушеного права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 335, 1269, 1270, 1280 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13, 19, 81, 82, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про повернення відумерлого майна та визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.08.2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: с. Дашуківка Звенигородського району Черкаської області.

Відповідач Лисянська селищна рада Звенигородського району Черкаської області, місцезнаходження: пл.Миру, 30 смт.Лисянка Звенигородського району Черкаської області.

Суддя Н. В. Бесараб