Номер провадження: 22-ц/813/4002/23
Справа № 947/777/22
Головуючий у першій інстанції Петренко В.С.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Кузьменко Володимир Володимирович

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за користування грошовими коштами,

встановив:

У січні 2022 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з вказаним вище позовом та просило суд стягнути з відповідача на користь позивача 3 713 доларів США 13 центів, яка складається з: 3 713 доларів США 13 центів три відсотки річних за користування грошовими коштами за період з 15. 2018 року до 01.12.2021 року, а також судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову ТОВ «Консалт Солюшенс» посилався на те, що 07 вересня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ОД14/09/2006/840-К/148, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34 850,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором. За змістом пункту 3.4.4. кредитного договору банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном погашення до 06 вересня 2012 року.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі №1512/984/2012, виходячи з укладених між сторонами 07 вересня 2006 року: кредитного договору №ОД14/09/2006/840-К/148, договору поруки №ОД14/09/2006/840-П/148 та договору застави б/н від 07 вересня 2006 року, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитом у розмірі 49 768,72 доларів США, що в еквіваленті дорівнює сумі 397 637,14 грн., а також стягнуто судові витрати в розмірі 1 411,60 грн.

12 квітня 2013 року Київським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №1512/984/2012.

04 серпня 2014 року реалізовано транспортний засіб Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2972 см3, що був предметом застави у договорі застави б/н від 07 вересня 2006 року, вартість реалізованого заставного майна становила 103 727,59 грн., що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 03 жовтня 2014 року становило 8 016,04 доларів США, грошові кошти у виконавчому провадженні №В-5/99 надійшли на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012.

19 серпня 2014 року на рахунок депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012 надійшли кошти в розмірі 1 411,60 грн.

Як убачається з відповіді Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області №06-13944-4568 від 03 жовтня 2014 року, станом на 03 жовтеня 2014 року 105 139,19 грн. за платіжним дорученням Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції щодо перерахування коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнутих з реалізації майна ОСОБА_1 станом на вказану дату за офіційним курсом НБУ становить 8 125,13 доларів США та сплачені управлінням Казначейства у повному обсязі.

Отже заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «НАДРА» зменшилась до 41 752,68 доларів США.

ТОВ «Консалт Солюшенс» є правонаступником ПАТ «Комерційний банк «Надра» у правовідносинах, що були предметом розгляду у справі №1512/984/2012 за позовом ПАТ «КБ «НАДРА» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В період з 03 жовтня 2014 року (дата перерахування коштів, отриманих в результаті реалізації заставного майна) по 01 грудня 2021 року (дата розрахунку заборгованості) відповідач безпідставно користується коштами у розмірі 41 752,68 доларів США (залишок заборгованості після реалізації заставного майна), що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачу, що є підставою вимагати від відповідачів сплати 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості.

Водночас як вказує представник позивача, звертаючись до суду з цією позовною заявою, останній враховує строки позовної давності для звернення до суду з такою вимогою.

Враховуючи зазначене, звертаючись до суду з цим позовом, позивач здійснює розрахунок заборгованості за період з 15 грудня 2018 року до 01 грудня 2021 року.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 рокусуду позов ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» 3 713 доларів США 13 центів трьох відсотків річних за користування грошовими коштами. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 11 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Консалт Солюшенс».

За доводами апеляційної скарги висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідача трьох відсотків річних за користування грошовими коштами суперечить Закону України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану, згідно яких до позичальника не підлягають застосуванню штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання. Скаржник також зазначає, що належним чином не був повідомлений про дату і час судового засідання, на 12 жовтня 2022 року, зазначаючи про те, що судом не постановлялось ухвал про відкладення слухання справи на цю дату.

15 лютого 2023 року ТОВ «Консалт Солюшенс» засобами поштового зв`язку направило до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому наполягаючи на законності та обґрунтованості висновку суду першої інстанції та необґрунтованості викладених у апеляційній скарзі доводів, просило відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення без змін, а також зазначив, що розрахунок заборгованості здійснювався у період до набрання чинності Закону на який посилається скаржник, щодо неналежного сповіщення відповідача про розгляд судом справи 12 жовтня 2023 року позивач зазначив, що сторона, задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, відкладення ж справи на цю дату з 12 вересня 2022 року відбулось саме у зв`язку з клопотанням відповідача.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

24 липня 2023 року на електрону пошту апеляційного суду ОСОБА_1 направив клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову суд виходив з того, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012 відповідачем не виконано, а наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статі 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),-а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 кодексу.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 49 768,72 дол. США, що встановлена рішенням Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012, є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 , ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, згідно правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12, - право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України. Тобто, після закінчення строку дії кредитного договору або в разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Такого правового висновку дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 січня 2019р. у справі №761/4878/16-ц (провадження № 61-1625св18).

Отже, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Така позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та від 04 червня 2019року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Як встановлено встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 07 вересня 2006 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем - ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ОД14/09/2006/840-К/148, відповідно до умов якого, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 34 850,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором. За змістом пункту 3.4.4. кредитного договору банк надає позичальнику кредит з кінцевим терміном погашення до 06 вересня 2012 року.

У рішенні від 04 лютого 2013 року Київський районний суд міста Одеси у справі №1512/984/2012, виходячи з укладених між сторонами 07 вересня 2006 року: кредитного договору №ОД14/09/2006/840-К/148, договору поруки №ОД14/09/2006/840-П/148 та договору застави б/н від 07 вересня 2006 року, стягнув на користь ПАТ «КБ «НАДРА» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитом у розмірі 49 768,72 доларів США, що в еквіваленті дорівнює сумі 397 637,14 грн., а також судові витрати в розмірі 1 411,60 грн.

12 квітня 2013 року Київським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №1512/984/2012.

04 серпня 2014 року реалізовано транспортний засіб Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, об`єм двигуна 2972 см3, що був предметом застави у договорі застави б/н від 07 вересня 2006 року, вартість реалізованого заставного майна становила 103 727,59 грн., що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 03жовтня 2014 року становило 8 016,04 доларів США, грошові кошти у виконавчому провадженні №В-5/99 надійшли на рахунок Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012.

19 серпня 2014 року на рахунок депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №1512/984/2012 найшли кошти в розмірі 1 411,60 грн.

З відповіді Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області №06-13944-4568 від 03 жовтня 2014 року убачається, що станом на 03 жовтень 2014 року 105 139,19 грн. за платіжним дорученням Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції щодо перерахування коштів на користь ПАТ «КБ «НАДРА» стягнутих з реалізації майна ОСОБА_1 станом на вказану дату за офіційним курсом НБУ становить 8 125,13 доларів США та сплачені управлінням Казначейства у повному обсязі.

Отже заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «КБ «НАДРА» зменшилась до 41 752,68 доларів США.

26 лютого 2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 99, зокрема до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 за кредитним договором №ОД14/09/2006/840-К/148 від 07 вересня 2006 року та договором поруки №ОД14/09/2006/840-П/148 від 07 вересня 2006 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28 травня 2020 року у справі №947/11995/20 замінено стягувача ПАТ «Комерційний банк «Надра» його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчим документом, виданим Київським районним судом міста Одеси у справі №1512/984/2012 за позовом ПАТ "Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ОСОБА_1 рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 лютого 2013 року у справі № 1512/984/2012 в частині стягнення 49 768 доларів США 72 центи виконано не було.

Тож, оскільки у період з 03 жовтня 2014 року (дата перерахування коштів, отриманих в результаті реалізації заставного майна) по 01 грудня 2021 року (дата розрахунку заборгованості) відповідач безпідставно користувався коштами у розмірі 41 752,68 доларів США (залишок заборгованості після реалізації заставного майна), що належали до сплати ПАТ «КБ «НАДРА», а після укладення договору про відступлення права вимоги позивачу - ТОВ «Консалт Солюшенс», останнє має підстави вимагати від відповідачів сплати 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі, наведеному у розрахунку заборгованості, розмір яких, згідно наданого розрахунку, складає: 3 713 доларів США 13 центів.

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання скаржника стосовно неврахування судом ЗУ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стан №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року, виходячи з такого.

Пунктом 18 вказаного вище Закону передбачено, що на час дії воєнного стану та в тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування споживач не нестиме відповідальності перед кредитодавцем у разі прострочення виконання зобов`язань за споживчим кредитом.

Водночас словосполучення "у період дії" вказує на те, що три проценти річних та інфляційних втрати не нараховуються саме під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, отже Законом чітко встановлений проміжок часу, за яким позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України

Воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24 лютого 2022 року, тому право нараховувати штрафні санкції відповідно до ст. 625 ЦК України у позивача існувало в строк до 23 лютого 2022 року включно, проте згідно з долученого до позовної заяви (поданої до суду до моменту введення воєнного стану на території України та набрання чинності Закону України № 2120- IX від 15 березня 2022 року) розрахунку заборгованості, ТОВ «Консалт Солюшенс» просить стягнути три відсотки річних за користування коштами за період з 12 грудня 2018 року по 01 грудня 2021 року.

Згідно з статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

З огляду на вказане вище, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за статтею 625 ЦК України, за період, який передував періоду прийняття Закону України від 15 березня 2022 р. № 2120-ІХ, яким внесені зміни, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення

Щодо посилань скаржника в якості доводів апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права, що виразилось у неповідомлені про дату, час, і місце розгляду справи, а також, що матеріали справи не містять відповідної ухвали суду про відкладення розгляду справи на 12 жовтня 2022 року, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Дійсно, відповідно до ч.9 ст 223 ЦПК України про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

Разом з цим, не постановлення судом ухвали про відкладення розгляду справи не є порушенням норм процесуального права, і не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення ( ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 240 ЦПК України передбачено, що, зокрема, учасники справи, які не прибули або яких суд вперше залучає до участі в судовому процесі, повідомляються про судове засідання в порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1-4, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Із довідки про причини повернення/невручення листа, яким відповідачу ОСОБА_1 направлялася судова повістка про виклик у судове засідання, призначене на 12 жовтня 2022 року, убачається, що цей лист повернувся до суду першої інстанції у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою, що відповідно до наведеної вище норми, є належним повідомленням учасника справи про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, в пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року по справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03) зазначено, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Аналогічна позиція висловлена також в пункті 27 рішення Європейського Суду з прав людини від 26 квітня 2007 року по справі "Шевченко проти України" (Заява N 8371/02).

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Водночас матеріали справи не містять даних щодо подання ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяви про зміну його місця проживання чи вжиття ним заходів, щоб дізнатись про стан розгляду судом цієї справи.

З огляду на вказане, порушень судом норм процесуального права на які вказує скаржник обґрунтовуючи свою скаргу, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про задоволення позовних вимог ТОВ «Консалт Солюшенс» з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367,374,375 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова