ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Прядкіна О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в її інтересах представником - адвокатом Залеською Анастасією Сергіївною,

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2019 року, постановлене суддею Харченко А.М.,

у справі за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

в с т а н о в и в:

05.09.2018 керівник Харківської місцевої прокуратури №4 звернувся в суд із указаним позовом в порядку статей 4, 53 ЦПК України в інтересах держави в особі Харківської міської ради. В обґрунтування підстав позову зазначає, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16.05.2008 №4299 належить на праві власності нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 231,8 кв.м. по АДРЕСА_1 . Разом із цим згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.04.2018 №119713034 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 226,9 кв.м. по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 08.11.2008 №9730.

Такі суміжні нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці площею 0,0462 га.

Таким чином, ОСОБА_2 з 16.05.2008 та ОСОБА_1 з 08.11.2007 по теперішній час використовують земельну ділянку площею 0,0462 га по АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 , для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літ. «А-2».

Рішення Харківської міської ради про надання земельної ділянки у користування (оренду) є підставою для укладення договору оренди землі. Однак, згідно з інформацією Харківської міської ради, ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_2 не зверталася. Договори оренди вказаної земельної ділянки між Харківської міською радою та ОСОБА_1 не укладалися.

Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для неї як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК України).

Таким чином відповідач використовує земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст.125, 126 ЗК України, унаслідок чого вона зберегла у себе майно грошові кошти.

Харківською міською радою з урахуванням ставки річної орендної плати, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов, коефіцієнту розміру земельної ділянки та відсотку строку оренди здійснено розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів у розмірі 202 379,09 грн. орендної плати, заявленої до стягнення в порядку ст.1212 ЦК України на користь Харківської міської ради.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.05.2019, із урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 20.12.2021, позов керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави, в особі Харківської міської ради, безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в розмірі 202 379,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 3 035,69 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено обставини безпідставного збереження відповідачкою коштів, які остання повинна була сплатити до місцевого бюджету як орендну плату.

Відповідачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Залеська А.С., оскаржила рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що оскаржуване рішення постановлено за відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, оскільки поштова кореспонденція надсилалася судом за не вірною адресою: АДРЕСА_3 , замість правильної: АДРЕСА_3 , за якою вона зареєстрована з 29.10.1980.

Звертає увагу, що при зверненні в суд із цим позовом прокурор не надав доказів, які б підтверджували факт сформованості земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт належного їй нерухомого майна, а її розмір визначено на підставі обстеження земельної ділянки без зазначення в який період проводилось обстеження та яким складом осіб.

Наголошує, що спірна земельна ділянка не є сформованою, а тому не може виступати об`єктом цивільних прав.

Заперечує правильність здійсненого розрахунку розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати через відсутність витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20.02.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі; у справі закінчено підготовчі дії по справі та призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.02.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 16.05.2008 №4299 належить на праві власності нежитлова будівля літ. «А-2», загальною площею 231,8 кв.м. по АДРЕСА_1 ./а.с.15/

ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. «А-2» загальною площею 226,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування, р. №9730, 08.11.2008, приватний нотаріус ХМНО Карафетова К.В./а.с.16/

Станом на 29.12.2012 в Управлінні Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку, яка зазначена АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що підтверджується листом управління від 17.10.2016 №19-20.08-3-4465./20-16./а.с.19/

Договори оренди земельних ділянок за вказаними адресами Департаментом земельних відносин не готувалися./а.с.19/

Згідно Акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , складеного 04.04.2018 головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Салогубом Р.Г. в порядку та на підставі ст.ст.12,189 ЗК України здійснені заходи самоврядного контролю щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні указаної земельної ділянки. Обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 .

Установлено, що земельна ділянка площею 0,0462 га по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель.

Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0462 га.

Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівель.

Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до сертифікованої мережі в системі СК - 63 ХАРКІВ (КНВА) із застосуванням RTK приймача GNSS S66OP №S6626С123188554. Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалася для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S66OP №S6626С123188554). До Акту приєднано план меж фактичного користування земельною ділянкою; ситуаційну схему розміщення земельної ділянки; фото земельної ділянки та будівель./а.с.14, 17,18/

Згідно даних ГУ ДФС у Харківської області №15071/9/20-40-13-08-20 від 23.06.2018 ОСОБА_1 за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за період: з 01.01.2015-31.12.2015 нараховано та сплачено 3 046,32 грн.; з 01.01.2016-31.12.2016 нараховано та сплачено 4 365,38 грн.; з 01.01.2017-31.12.2017 нараховано та сплачено 4 627,31 грн./а.с.21/

Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради складено розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки за указаною адресою за період з 01.01.2015 по 31.07.2018.

Так, згідно з цими розрахунками розмір безпідставно збережених відповідачем коштів був обчислений як різниця між розміром плати за землю, яка повинна була надійти до місцевого бюджету та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою, а саме:

- з 01.08.2015 по 31.12.2015 26 295,96 грн. (з розрахунку 27 971,05 грн. 1 269,30 грн.);

- з 01.01.2016 по 31.12.2016 74 636,86 грн. (з розрахунку 79 002,24 грн. 4 365,38 грн.);

- з 01.01.2017 по 31.12.2017 62 366,53 грн. (з розрахунку 66 993,84 грн. 4 627,31 грн.).;

- з 01.01.2018 по 31.07.2018 39 079,74 грн./а.с.22-25/

Листом від 31.08.2018 №17888/0/226-18 Департамент територіального контролю Харківської міської ради повідомив керівника Харківської місцевої прокуратури №4 про те, що міська рада не зверталася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати./а.с.26/

04.09.2018 Харківська місцева прокуратура №4 надіслала Харківській міській раді повідомлення про порушення прав та інтересів територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради у зв`язку з позбавленням можливості отримати дохід у розмірі орендної плати за землю, що з урахуванням відсутності відповідного позову від Харківської міської ради є підставою згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» пред`явлення позову до відповідача прокурором в інтересах держави в особі Харківської міської ради про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 202 379,09 грн./а.с.27/

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час розгляду справи підтверджено обставини безпідставного збереження відповідачкою коштів, які вона повинна була сплатити до місцевого бюджету як орендну плату.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Стосовно порушення норм процесуального закону колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин першої-п`ятої статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Із матеріалів справи убачається, що на запит суду до Департаменту реєстрації Харківської міської ради надано відомості, що у Реєстрі територіальної громади міста Харкова наявні відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 /а.с.30/

За вказаною адресою відповідачці надсилалася позовна заява з додатками та судова повістка, які були повернуті без вручення адресату з відміткою поштового відділення «за закінченням строку зберігання»/а.с.68/ Оскільки фіксація отримання адресатом кореспонденції відсутня, зазначене не є належним повідомленням особи про дату судового засідання, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не була належним чином обізнана про час та місце судового розгляду заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні рішення допустив порушення норм процесуального права, що є безумовною підставою для його скасування згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

По суті вимог позову, колегія суддів зазначає наступне.

Суб`єктами земельних відносин є: громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування й органи державної влади (частина друга статті 2 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (стаття 93 ЗК України).

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом указаних приписів Цивільного кодексу України та Земельного кодексу України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Сплата орендних платежів за користування землями територіальної громади є джерелом поповнення місцевого бюджету. У зв`язку з неукладенням договору оренди землі, місцевий бюджет не отримує суму орендних платежів за користування земельною ділянкою.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок №284).

Пункт 3 Порядку №284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачка, як фактичний користувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, а тому зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі№629/4628/16-ц від 23.05.2018, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15, №922/5468/14.

Доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка не сформована, а тому не може виступати об`єктом цивільних прав, колегія суддів до уваги не приймає. Оскільки відсутність державної реєстрації речового права на спірну земельну ділянку не впливає на обставини виникнення та наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку; за умов правового регулювання статті 83 ЗК України право власності територіальної громади (комунальної власності) на земельні ділянки в межах населених пунктів становить презумпцію, яка відповідачем не спростована.

Тоді як використання землі в Україні є платним (ч.1 ст.206 ЗК України) та за відсутності обов`язку сплати земельного податку через відсутність зареєстрованого за нею речового права, відповідачка не звільнена від необхідності внесення плати за землю у вигляді орендної плати.

За встановлених обставин, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно (2008 рік) у відповідачки виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте речові права відповідачем на земельну ділянку не зареєстровано та не ініційовано питання розроблення технічної документації та виготовлення її нормативно-грошової оцінки, як передумови укладення договору оренди.

Отже правова підстава для набуття (збереження) майна - земельної ділянки по АДРЕСА_2 , у відповідачки відсутня, у Харківської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет.

Із наведених підстав колегія суддів також відхиляє заперечення відповідача щодо правильності здійсненого розрахунку, оскільки відсутність технічної документації з нормативної грошової оцінки землі зумовлена власною бездіяльністю відповідачки. Тоді як площа та межі для обрахунку розміру орендної плати визначені відповідно до зовнішніх меж нежитлових будівель, належних відповідачці, що підтверджено Актом обстеження щодо визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, планом меж фактичного користування земельною ділянкою, ситуаційною схемою розміщення земельної ділянки та фото земельної ділянки та будівель. Обстеження на місцевості здійснювалося за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 . Висновки зафіксовані в Акті не спростовані відповідачкою, а визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані для подальшого отримання даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Таким чином, за відсутності витягу з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, заявленої до стягнення нараховано у відповідності з вимогами Земельного та Податкового кодексів України. Визначаючи суму, яка підлягає стягненню, позивач взяв до уваги акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації спірної земельної ділянки, договір дарування із зазначенням площі нерухомого майна, та вирахували цю суму шляхом множення вартості одного квадратного метру спірної земельної ділянки (відповідно до проведеної та затвердженої нормативно-грошової оцінки земель м. Харкова станом на рік розрахунку) на всю площу земельної ділянки, що використовується ОСОБА_1 , а також на розмір ставки орендної плати за земельну ділянку із врахуванням сплачених відповідачем сум земельного податку.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неправильне обрахування суми безпідставно отриманих коштів є необґрунтованими. Проте, при перевірці такого розрахунку апеляційним судом установлено помилку, а саме: за період з 01.08.2015 по 31.12.2015 помилково заявлено до стягнення 26 295,96 грн., із розрахунку 27 971,05 грн. (4 594,21 грн. х 5 місяців) - 1 269,30 грн.; тоді як правильним є: 21 701,75 грн.((4 594,21 грн. х 5 місяців) - 1 269,30 грн.)./а.с.22/

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи не ґрунтуються на доказах та зводяться до загального цитування норм права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь Харківської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 197 784,88 грн. В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову, з відповідача на користь прокуратури підлягає стягненню 2 975,00 грн. судового збору за подачу позову.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах представником - адвокатом Залеською Анастасією Сергіївною, - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 16 травня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави в особі Харківської міської ради () безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у розмірі 197 784 (сто дев`яносто сім тисяч сімсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 2 975,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.07.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Прядкіна