ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2919/22 Номер провадження 22-ц/814/3147/23Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л.Г. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи у м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року, у складі судді Цімбота Л.Г., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У листопаді 2022 ТОВ "ФК "Ріальто" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог вказано, що відповідно до укладеного договору № 7-1 від 26.02.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (торгова марка «МОNЕТКА») та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 4000,00 гривень, строком на 24 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monеtka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою Відповідача з умовами Кредитного договору. Сума кредиту по укладеному Кредитному договору, перераховується на платіжну карту відповідача, яка була верифікована шляхом блокування певної суми коштів. Сума блокування грошових коштів на платіжній карті № НОМЕР_1 відома тільки відповідачу, оскільки на номер телефону який він вказав, а саме НОМЕР_2 , направляється смс-повідомлення з сумою блокування, та розмір суму блокування відповідач має вказати у відповідному полі особистого кабінету. Зазначення суми блокування на платіжній карті підтверджує, що саме відповідач підтверджує верифікацію платіжної карти. Вказаний номер телефону відповідача, в тому числі співпадає з даними Українського бюро кредитних історій. Таким чином, виключно особа відповідача може отримати кредит після укладення Кредитного договору.

Одноразовий ідентифікатор 655875 направлявся відповідачу 26.02.2021 року о 16:00:32 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 .

Кредитний договір був підписаний 26.02.2021 року о 16:00:43 год шляхом введення одноразового ідентифікатора 655875 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет.

Кредитні кошти були відправлені відповідачу 26.02.2021 року на платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «Приватбанк», що підтверджується чеком.

17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено Договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-З від 17.06.2021, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №7-1 від 26.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто».

Станом на 08.11.2022 року заборгованість відповідача становить 22710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 1910,40 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно); 16800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №7-1 від 26.02.2021 станом на 08.11.2022 року у розмірі 22710,40 грн, а також судові витрати у розмірі 2481 грн сплаченого судового збору за подання позову та 9000 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на рахунок п/р IBAN НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", код банку 305299, ЄДРПОУ 4349295, заборгованість за Договором № 7-1 від 26.02.2021р. станом на 08.11.2022 року у розмірі 5910 (п`ять тисяч дев`ятсот десять) грн 40 коп, яка складається з: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 1910,40 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 року по 22.03.2021 року (включно).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір у розмірі 645 (шістсот сорок п`ять) гривень 55 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн (три тисячі) гривень.

На вказане рішення суду позивач ТОВ «ФК «Ріальто» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Ріальто» в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що умовами договору (п.3.3) передбачено у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), сплату Товариству плати за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки відповідач не повернув у встановлений договором строк кредитні кошти, йому правомірно нараховані проценти за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір яких становить 16800,00 грн., а вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.

Також вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в повному обсязі витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн., розмір яких є співмірним із обсягом наданої допомоги та доведений належними доказами.

Крім цього просить стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3721,50 грн. та витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 12000,00 грн.

На електронну адресу відповідача, вказану в апеляційній скарзі: апеляційним судом надіслані копії ухвали про відкриття апеляційного провадження від 23.05.2023 та апеляційної скарги, які доставлені до електронної скриньки 31.05.2023 14:00:43, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подав.

Згідно ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи, так як є малозначною.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що 26.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № 7-1, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 4000 гривень строком на 24 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «КБ «Приватбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування Кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору (а.с.10-11).

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monеtka.com.ua та підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було перераховано на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позику в розмірі 4000 гривень, що підтверджується чеком № 379670331 від 26.02.2021 року (а.с.10).

Згідно із витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua встановлено, що анкета-заява на кредит №766920 від 26.02.2021 ОСОБА_1 одобрена 26.02.2021, погоджені умови кредитування: кредит на суму 4000,00 грн., на строк 24 днів, ставка процентів 1,99% за кожен день користування, річна ставка 726,35 %, платіжна картка позичальника, на яку має бути перерахована сума кредиту: № НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 13).

На ухвалу суду від 27.12.2022 року АТ КБ "ПриватБанк" 19.01.2023 року надав інформацію, відповідно до якої на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_4 (ІВАN НОМЕР_5 ). Номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 в період з 26.02.2021 по 03.03.2021 Банк не має можливості перевірити інформацію за 2021, оскільки період більше року.

Номер телефону за даний період знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 : НОМЕР_7 .

Виписка по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_8 за період з 26.02.2021р. по 03.03.2021р. надається у додатку (а.с. 73-74).

Витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua підтверджено, що 26.02.2021 року сторони вчинили дії для укладення електронного кредитного договору № 7-1, та цього ж дня позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт) та кредитні кошти перераховано на картку Позичальника (а.с.4).

Згідно довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» від 08.11.2022 вих. № 66972 встановлено, що смс-повідомлення від альфа-імені « MONETKA » з текстом «Для подтверждения согласия с условиями Договора введите 655875» було доставлено на номер НОМЕР_2 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 26.02.2021 о 16:00:32 год (а.с.15).

17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М-3, відповідно до умов якого право вимоги за Договором №7-1 від 26.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» (а.с.33-35).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №7-1 від 26.02.2021, станом на 08.11.2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 22 710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 1910,40 гривень - прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 16800,00 гривень - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. договору (а.с.14).

При вирішенні цього спору суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 7-1 від 26.02.2021р. станом на 08.11.2022 року у розмірі 5910 (п`ять тисяч дев`ятсот десять) грн 40 коп, яка складається з: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 1910,40 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 року по 22.03.2021 року (включно).

В іншій частині вимог про стягнення процентів у розмірі 16800,00 грн за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. договору суд першої інстанції відмовив, пославшись на те, що їх нарахування внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань здійснено після спливу строку кредитування, який закінчився 22.03.2021 року та не був пролонгований, а вимог про стягнення відсотків згідно із ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено.

Також суд дійшов висновку про неспівмірність витрат на правничу допомогу, стягнувши з відповідача на користь позивача 3000 грн. в рахунок їх відшкодування та стягнув судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Колегія суддів вважає правильними висновки місцевого суду щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 4000 грн та за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 року по 22.03.2021 року (включно) у сумі 1910,40 грн, які відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права. Проте не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами відповідно до п. 3.3. договору, з огляду на таке.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

У постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 наведено, що відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи викладене, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Системний аналіз положень вищевказаного законодавства свідчить про те, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Процентна ставка за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Строк надання кредиту та строк дії договору становить 24 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.3 Договору).

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

У п.п. 5.2-5.2.2, позичальник, підписуючи даний договір, засвідчив, що ознайомлений, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами та змістом договору, додатків до нього та Правил і зобов`язується їх дотримуватись; інформація, надана товариством, забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги за цим договором без нав`язування її придбання.

У цій справі суд правильно встановив, що належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення кредитного договору №7-1 від 26.02.2021, який підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за вказаним договором є обґрунтованими.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості по договору №7-1 від 26.02.2021 станом на 08.11.2022 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 22710,40 гривень, що складається з:

-4000 гривень - заборгованість за кредитом;

-1910,40 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно);

-16800,00 гривень - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) (а.с.14)

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (частина перша статті 622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).

Як вказувалося вище, згідно з пунктами 1.1. - 1.4. умов договору № 7-1 від 26.02.2021 року, товариство надає позичальникові грошові кошти (кредит) в розмірі 4000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Процентна ставка за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору.

Строк надання кредиту та строк дії договору становить 24 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів.

Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.3 Договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), сплату Товариству плати за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк зазначений у п. 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору нараховується відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки отримані кредитні кошти відповідач не повернув у визначений п.1.3 договору строк, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 4000,00 грн, а також заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно) у розмірі 1910,40 гривень.

Також йому правомірно нараховані проценти за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно), після спливу строку кредитування та договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 16800,00 грн., що передбачено п.3.3. договору.

Розрахунок позивача проведено правильно, відповідно до умов договору, відповідачем не спростований належними доказами та сумнівів у колегії суддів не викликає.

Посилання відповідача в суді першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт укладання кредитного договору, жодним чином не підтверджені та спростовуються наданими позивачем доказами, які проаналізовані вище.

Право позивача нарахувати плату за неправомірне користування кредитом, після спливу строку кредитування та договору згідно п.1.3, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлено у п.3.3 договору № 7-1 від 26.02.2021.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вказані положення договору відповідач не оспорював, недійсним він чи його окремі положення не визнавалися.

З огляду на вищенаведене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 7-1 від 26.02.2021р. станом на 08.11.2022 року у розмірі 22710,40 гривень, що складається з: 4000 гривень - заборгованість за кредитом; 1910,40 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 по 22.03.2021 (включно); 16800,00 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 2481,00 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн., а всього -6202,50 грн.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що в суді першої інстанції позивача представляв адвокат Руденко К.В., який діє на підставі та довіреності від 17.06.2022 року (а.с. 37).

У позовній заяві позивач просив стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано: договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та ФОП Руденко К.В. (а.с.39-41); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412, видане Радою адвокатів Полтавської області 23.10.2018 року (а.с.37); копію довіреності, видану ТОВ «ФК» Ріальто» адвокату Руденку К.В. на представництво інтересів у судах (а.с.37), копію платіжного доручення № 205 від 05 жовтня 2022 року на суму 80390,00 грн (а.с.36). Також позивачем додано копію акту приймання передачі наданих послуг № 6 до договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, відповідно до якого оплата за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Договором №7-1 від 26.02.2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом з позовною заявою, становить 8000 грн, складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за Договором №7-1 від 26.02.2021 року складає 1000 грн, тобто розмір гонорару становить 9000 грн (а.с.39).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже суд при визначенні суми відшкодування, виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи обсяг наданих представником позивача адвокатом Руденком К.В. послуг, їх співмірність, суму виплаченого гонорару, складність справи, ціну позову. Приймаючи до уваги надані відповідачем заперечення щодо неспівмірності витрат, а також письмові пояснення позивача на вказані заперечення. Зважаючи на те, що апеляційна скарга задовольняється повністю, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі, апеляційний суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн є співмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Крім цього відповідно до наведених вимог закону з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Руденком К.В. в суді апеляційної інстанції, у розмірі 12000,00 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що обсяг наданої правничої допомоги та розмір витрат, які поніс позивач в апеляційному суді, підтверджені належними і допустимими доказами, доданими до апеляційної скарги; подані з дотриманням строку встановленого ч.8 ст. 141 ЦПК України. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з відповідними обґрунтуваннями відповідач до апеляційного суду не подав.

Керуючись статтями 367, 368, 369 ч.1, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч.1 п. 3,4; 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" задовольнити.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 20 лютого 2023 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (на рахунок п/р IBAN НОМЕР_3 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", код банку 305299, ЄДРПОУ 4349295), заборгованість за Договором № 7-1 від 26.02.2021р. станом на 08.11.2022 року у розмірі 22710,40 грн (двадцять дві тисячі сімсот десять гривень 40 копійок), яка складається з: 4000 грн - заборгованість за кредитом, 1910,40 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 26.02.2021 року по 22.03.2021 року (включно); 16800,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 23.03.2021 по 20.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову у сумі 2481,00 грн. та апеляційної скарги в сумі 3721,50 грн., а всього - 6202,50 грн.(шість тисяч двісті дві гривні 50 копійок) та витрати на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції у розмірі 9000,00 грн та в апеляційному суді у розмірі 12000,00 грн., а всього - 21000,00 грн (двадцять одна тисяча гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

О.І.Обідіна