Справа №155/1003/23
Провадження №2/155/319/23
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2023 м. Горохів

Суддя Горохівського районного суду Волинської області Санакоєв Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі засідань Горохівського районного суду в м.Горохів Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Горохівської міської ради Луцького району,

В С Т А Н О В И В:

10.07.2023 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просить визначити місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем та жителем с. Звиняче Луцького району Волинської області за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення ним повноліття.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебував. Перебуваючи у цивільному шлюбі, у них народився спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним в АДРЕСА_1 , та перебуває на його утриманні. Після народження сина відповідач деякий час проживала з позивачем, однак у зв`язку із різними поглядами на життя та непорозуміннями вона проживає окремо, зі своїми батьками в с. Охотин Луцького району Волинської області, де відсутні умови для проживання нашої дитини. Останнім часом відповідач рідко цікавиться дитиною, мотивуючи тим, що перебуває часто за кордоном, де фактично створила сім`ю з іншим чоловіком. Хоча відповідач добровільно надає допомогу на утримання сина, однак нерегулярно та цих коштів не вистачає для задовлення всіх необхідних потреб дитини. Зареєструвати шлюб та проживати разом і дбати про інтереси дитини спільно, відповідачка відмовляється. Дитина ставиться до нього прихильно, він має можливості здійснювати належний догляд за сином та займатися його вихованням. Крім того, батько допомагає йому в догляді за дитиною. Вважає, що визначення місця проживання малолітнього сина з ним, забезпечить якнайкраще інтереси дитини.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мурай В.А. в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом із батьком та щодо сплати аліментів.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування Горохівської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, однак до суду надійшла заява міського голови про розгляд справи відсутності представника Горохівської міської ради, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України оскільки усі учасники заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності, приходжу до наступного висновку.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьком є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.06.2023 року №207 (а.с.7) до складу сім`ї ОСОБА_1 входить: ОСОБА_3 - син та ОСОБА_4 - батько.

Із свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25888883 (а.с.11-12) вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 .

Із висновку Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 20.02.2023 №37/01-06/2-23 вбачається, що працівниками служби у справах дітей проведено та вивчено умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_1 та встановлено, що умови проживання дитини добрі, хлопчик має власну кімнату в якій створені належні умови для його виховання та розвитку. Відповідно до акту оцінки потреб родини ОСОБА_2 , наданої фахівцем соціальної роботи управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Луцької міської ради від 07.02.2023 року встановлено, що ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_2 разом із своїм батьком в однокімнатному помешканні з частковими комунальними зручностями. У своїх письмових поясненнях матір дитини не заперечувала щодо визначення місця проживання малолітнього сина у родині батька, так як у неї по місцю її проживання відсутні належні умови для проживання.

У відповідності до вимог п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, працівниками служби у справах дітей проведено та вивчено умови проживання та виховання малолітнього ОСОБА_1 , проведено бесіди з батьком та матір`ю дитини, керуючись п.5 ст.19, ст.161 СК України, Типовим положенням про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» та ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 03 березня 2023 року №38 вирішено визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, згідно вимог закону, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Судом встановлено, що у даному випадку має місце факт коли малолітній син сторін у справі ОСОБА_1 проживає з позивачем в будинку позивача разом із батьками позивача.

Позивач, як батько дитини, просить визначити місце проживання дитини із ним, оскільки мати дитини проживає в іншому населеному пункті в однокімнатному помешканні зі своїм батьком, де відсутні належні умови для проживання дитини. Позивач займається вихованням сина із його народження.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), виходячи з рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

У справі, що розглядається, суд керується тим, що, незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, яким передбачено, що малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, суд при прийнятті рішення надає перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та керується цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що батько створив належні умови для його виховання та розвитку, забезпечує його належним доглядом та опікою, задовольняє гармонійний розвиток його особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Дані обставини підтверджують наявність тісного зв`язку батька із своєю дитиною, підтримання якого є життєво необхідним для дитини такого віку.

Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, а також зважаючи на визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку, що проживання малолітнього сина ОСОБА_3 саме з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1-2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, позовні вимоги визнала в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не знаходить, а тому стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду , а саме 10 липня 2023 року і до досягнення ним повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов повністю, тому 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачену останнім іншу частину судового збору в сумі 536,80 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліметів в розмірі, що був встановлений на день звернення з позовом до суду та становить 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

На підставі ст.ст.160, 161, 180, 181, 182, 184 СК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 350, 352 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Горохівської міської ради Луцького району - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем та жителем с. Звиняче Луцького району Волинської області за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 липня 2023 року і до досягнення ним повноліття.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) судового збору, сплаченого 06 липня 2023 року згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1, код квитанції 9310-8529-9158-3478 АТ КБ «Приватбанк».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , понесені судові витрати в сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 07.08.2023 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв