Справа № 136/1104/23
провадження № 2/136/219/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д. за участю секретаря судового засідання Рипюк Т.П., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності по спадкуванню за заповітом на 3/4 частки спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2023 позивач ОСОБА_1 , через свого представника, звернулась до суду з позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності по спадкуванню за заповітом на 3/4 частки спадкового майна.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 , яка до дня своєї смерті проживала в АДРЕСА_1 (в подальшому перейменована на АДРЕСА_2 , а на даний час АДРЕСА_3 ). За життя, 19.07.1984, ОСОБА_2 склала заповіт, що був посвідчений в.о. державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Масненьким В.О. (зареєстровано в реєстрі за №1207), яким заповіла позивачу належну їй на праві особистої власності 3/4 (три четвертих) частини житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а її батькові - ОСОБА_3 , належний їй грошовий вклад. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, що складається із 3/4 (три четвертих) частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (на даний час - АДРЕСА_3 ), які прийняла баба позивача після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 , проте за життя не оформила своїх прав на будинок. У позові представник зазначає, що на день смерті баби, ОСОБА_1 , якій на той час виповнилось 8 років, її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали спільно у вищевказаному будинку з 1976 року та вступили у користування та володіння спадковим майном. Позивач є онукою ОСОБА_2 і після її смерті проживала і проживає до цього часу в її будинку, користувалась належними їй речами, тобто відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично вступила в спадщину після смерті її баби ОСОБА_2 . Після смерті спадкодавця позивач в порядку передбаченому чинним законодавством звернулась до державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Утім нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що нотаріусу не було надано документ, що посвідчує право власності спадкодавця ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок. Батько позивача ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті позивачем було нотаріально оформлено 1/4 частку вищевказаного будинку, яка належала покійному батькові позивача.

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 23.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також, витребувано матеріали спадкової справи після смерті спадкодавця.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, утім на адресу суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилась, однак у своїй заяві останній просив суд про розгляд справи за його та позивача відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Суд вважає, що враховуючи визнання позову відповідачем, за результатами підготовчого провадження, можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 5). За життя, 19.07.1984, ОСОБА_2 склала заповіт, що був посвідчений в.о. державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Масненьким В.О. (зареєстровано в реєстрі за №1207), яким заповіла позивачу належну їй на праві особистої власності 3/4 (три четвертих) частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а її батькові - ОСОБА_3 , належний їй грошовий вклад (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.1979 (а.с. 7) слідує, що покійна ОСОБА_2 після смерті свого чоловіка - ОСОБА_4 успадкувала 3/4 частки житлового будинку, проте за життя так і не оформила своїх прав на даний будинок. А також у свідоцтві про право на спадщину зазначено спадкоємцем на 1/4 частку житлового будинку батька позивача ОСОБА_3 (сина покійної ОСОБА_2 ). Після смерті свого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач нотаріально оформила 1/4 частку житлового будинку. На день смерті баби, ОСОБА_1 , якій на той час виповнилось 8 років, її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали спільно у вищевказаному будинку з 1976 року та вступили у користування та володіння спадковим майном. Позивач є онукою ОСОБА_2 і після її смерті проживала і проживає до цього часу в її будинку, користувалась належними їй речами, тобто відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) фактично вступила в спадщину після смерті її баби ОСОБА_2 . Після смерті спадкодавця позивач в порядку передбаченому чинним законодавством звернулась до державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого 24.05.2023 року було відкрито спадкову справу за №26/2023.

В подальшому, постановою нотаріуса вих. № 02-31/244 від 24.05.3023 (а.с. 16), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що нею не було надано нотаріусу документ, що посвідчує право власності спадкодавиці ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

З матеріалів спадкової справи №26/2023, що надійшла на адресу суду на виконання ухвали суду від 23.06.2023 слідує, що позивач 04.05.2023 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 27), а саме 3/4 частки житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_4 . Крім позивача, іншим спадкоємцем є син ОСОБА_2 та батько позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього (а.с. 38).

Факт прийняття позивачем спадщини після смерті її баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується рішенням Липовецького районного суду Вінницької області (а.с. 30-31), яке міститься в матеріалах спадкової справи.

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на житловий будинок з характеристиками (а.с. 12-14), де власником зазначено позивача.

З довідки органу місцевого самоврядування від 10.08.22 за №02-39/999 (а.с. 8) слідує, що адреса будинку, що розташований в АДРЕСА_3 змінювалась внаслідок перейменування вулиць та зміни нумерації будинковолодіння. Крім того, в матеріалах цивільної справи (а.с. 40) містяться Витяги з рішення про перейменування вулиць міста Липовець та про впорядкування назв вулиць та зміну нумерації будинковолодінь в селищі Липовець.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу приписів ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Судом встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 увійшло право власності на 3/4 частки житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 . Вказану частку спадкодавець заповіла своїй онуці (позивачу по справі) відповідно до складеного заповіту від 19.07.1984.

За загальними приписами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину своєї баби ОСОБА_2 в силу приписів ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Крім того, рішенням суду від 02.02.2023 (справа №136/1410/22) встановлено факт фактичного прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_2 , позивач була неповнолітньою та проживала разом з батьками у її будинку.

Як визначено в ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ч. 3 ст. 1266 ЦК України в нуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що онукою ОСОБА_2 є позивач, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Разом з тим, згідно з п. 23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено.

Крім того, відповідач позовні вимоги визнав повністю.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання права власності по спадкуванню за заповітом на 3/4 частки спадкового майна, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м.Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про визнання права власності по спадкуванню за заповітом на 3/4 частки спадкового майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 3/4 частки житлового будинку - „А (загальною площею - 82,7 м2., житловою площею 44,6 м2); прибудови - «а»; веранди «а1» - ґанку, козирка, ґанку; сараю-літньої кухні-сараю - «В», погреба з шиєю - «п/В»; сараю - «в», вбиральні - «Г»; огорожі - «№1», воріт - «№2», хвірки - «№3», що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом, складеним 19.07.1984 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець