Справа № 369/8453/22
Провадження № 2/369/1841/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2021 року в селі Софіївська Борщагівка Київської області по вулиці Соборній сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на правві власності автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року у справі № 369/15832/21 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202113512, яким передбачено граничний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130 000,00 грн., а також франшизу у розмірі 1 300,00 грн.

Позивач зазначав, що ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» здійснило на його користь виплату страхового відшкодування у розмірі 102 960,00 грн, якої недостатньо для проведення відновлювального ремонту належного йому автомобіля, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 115 798,15 грн різниці між сумою страхового відшкодування та розміром завданих збитків, з урахуванням вартості залишків пошкодженого автомобіля, франшизи та послуг судового експерта.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 08 вересня 2022 року справа № 369/8453/22 передана для розгляду судді Волчку А.Я.

12 вересня 2022 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

01 грудня 2022 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Трегуб Оксани Анатоліївни надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у позові з підстав ненадання позивачем належних доказів на підтвердження суми завданої йому шкоди та доказів отримання суми страхового відшкодування, а також наголошував на необхідності призначення у справі повторної експертизи з метою визначення суми матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 369/8453/22 та призначено справу до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів.

01 березня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА», а також про повернення до стадії підготовчого провадження, які протокольною ухвалою суду залишені без задоволення. Розгляд справи відкладено на 23 травня 2023 року на 11 год. 30 хв.

В судове засідання 23 травня 2023 року позивач, його представник не з`явились.

Представник позивача направив до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Трегуб О.А. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Додатково наголосила на тому, що позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, а долучені позивачем до матеріалів справи звіти, виготовлені ФОП ОСОБА_4 на замовлення позивача, не відповідають вимогам ст. ст. 77-79 ЦПК України, оскільки у висновках експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту у тому числі є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що 06 листопада 2021 року в селі Софіївська Борщагівка Київської області по вулиці Соборній сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на праві власності автомобіля «Mercedes-Benz», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 листопада 2021 року у справі № 369/15832/21 відповідача визнано винним за ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 840,00 грн., який вирішено стягнути на користь держави.

Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/202113512.

Згідно полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого складає 130 000, 00 грн., франшиза 1 300,00 грн.

Правовідносини, які виникли між позивачем та ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до п. 22.1 ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

21 грудня 2021 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» з заявою про страхове відшкодування та надав необхідні документи.

У позовній заяві позивач зазначає, що ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» на його користь здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 102 960,00 грн., проте належних доказів оплати вказаних коштів суду не надано. Крім того, суд бере до уваги той факт, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/202113512, передбачено граничний розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілого у розмірі 130 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. ч. 6-7 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Проте позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування від ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» належних доказів здійснення виплати страхового відшкодування, або про залучення ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» до участі у справі.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦПК України вказаний принцип полягає у тому, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з цим позивачем до позовної заяви додано Звіт № 2650 про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Vito 113CDi, держномер НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року, виготовлений ФОП ОСОБА_4 на замовлення позивача, яким визначено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 310 009,05 грн.

Крім того позивачем надано виготовлений ФОП ОСОБА_4 . Звіт № 2650/2 про оцінку автомобіля Mercedes-Benz Vito 113CDi, держномер НОМЕР_1 від 18 листопада 2021 року, складений на замовлення позивача, яким визначено, що ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Vito 113CDi, держномер НОМЕР_1 після ДТП складає 69 110,90 грн.

Суд, ознайомившись із указаними звітами, не може узяти їх до уваги, з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Висновок експерта ФОП ОСОБА_4 не є належним і допустимим доказом у справі з огляду на те, що статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи, однак частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Згідно з частиною 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У звітах, виготовлених ФОП ОСОБА_4 на замовлення позивача не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що звіт підготовлено для подання до суду.

Крім того, як вбачається зі змісту п. 2 Звіту № 2650 та Звіту № 2650/2 «Звіт про оцінку» містить професійну думку оцінювача щодо імовірної (ринкової) вартості об`єкта. Думка оцінювача щодо ринкової вартості об`єкта дійсна тільки на дату оцінки.

З огляду на вказане суд вважає надані позивачем Звіт № 2650 та Звіт № 2650/2 від 18 листопада 2021 року неналежними і недопустимими доказами у справі, якими позивач обґрунтовує розмір заподіяної шкоди належного йому майна.

Аналогічний правовий висновок щодо належності і допустимості як доказу висновку експерта міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює достатність доказів у їх сукупності.

Жодних інших доказів на підтвердження заподіяної шкоди позивачем не надано.

Тому, враховуючи те, що ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого згідно полісу, укладеного між відповідачем та ПрАТ «СК «САЛАМАНДРА» складає 130 000,00 грн., а позивачем не доведено того факту, що встановлений ліміт відповідальності страховика перевищує розмір завданої позивачу шкоди, правові підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача коштів відсутні.

Суд розглядає справу відповідно до ст. 13 ЦПК України в рамках позову, з яким звернувся позивач, та під час судового розгляду позивач, відповідно до ст. 263 ЦПК України належним чином не зміг обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2-5, 10-13, 19, 76-84, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Андрій ВОЛЧКО