Провадження №2/523/3992/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ТОВ «Авансар», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О., в якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 31 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований у реєстрі № 75546.

Заяву обґрунтовано тим, що 02.08.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. відкрито виконавче провадження №69549439 на підставі виконавчого напису від 31.05.2021 року №75546, де позивач є боржником. Однак, позивач вважає, що виконавчий напис від 31.05.2021 року №75546 вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. із грубим порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22.02.2012 №296/5 та Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29.06.1999 №1172, у зв`язку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Так, у разі скасування виконавчого документа у судовому порядку відповідно буде закінчене виконавче провадження згідно із приписами ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», тому повернення стягненого майна позивачу обов`язково потягне значні складнощі або навіть унеможливить таку процедуру.

З оглядом на вищевикладене заявник вважає, що в даному випадку існує необхідність у забезпеченні позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який він оскаржує у судовому порядку, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ситуації коли стягнення за виконавчим написом, який визнано таким, що не підлягає виконанню, вже здійснено, зробить неможливим виконання рішення суду у випадку ухвалення на користь позивача, а відтак порушить його права на судовий захист.

Суд дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст.150 ЦПК.

Так, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Слід зазначити, що згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, не вбачається за необхідність зупинення стягнення на підставі виконавчого документа- виконавчого напису № 75546 від 31 травня 2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Таке зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є підміною рішення суду. Так у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, позивачем буде досягнуто мети позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, без розгляду справи по суті.

Суд, вивчивши заяву позивача про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки заява позивача не містить належного обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така заява ґрунтується тільки на припущеннях, а ініційований позивачем вид забезпечення позову суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, що полягає у захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб, адже виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 означеного Закону).

Отже, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.149-150, 153, 258, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено у порядку та строки, передбачені ст. ст. 153, 353, 354 ЦПК України.

Суддя