Справа № 438/1142/23
Провадження 2/438/278/2023
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження по справі

"03" серпня 2023 р. суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, Голови Бориславської міської ради Яворського Ігоря Романовича про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

31 липня 2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, Голови Бориславської міської ради Яворського Ігоря Романовича про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20 вересня 2007 року між Бориславською міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендар ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Термін дії договору оренди вищезазначеної земельної ділянки завершено.

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати укладеною додаткову угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 20 вересня 2007 року № 04.07.439.00060) з додатковими угодами (05 лютого 2014 року)). Стягнути з Бориславської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 кошти за понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1095,07 грн ( одна тисяча дев`яносто п`ять гривень 07 коп).

Розглянувши надані матеріали, прихожу до висновку, що у відкритті провадження за вказаним позовом слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до п. 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, питання про те, чи підвідомча господарському суду справа у спорі, що виник із земельних правовідносин, повинно вирішуватись залежно від того, який характер мають спірні правовідносини, тобто чи є вони приватно-правовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1.2.2 вказаної Постанови, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватно-правового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам, а у п.1.3 Постанови зазначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів ІІІ-V ЗК України, зокрема, що виникають з укладення, зміни, розірвання, виконання договору оренди земельних ділянок, інших договорів користування земельними ділянками, в тому числі спори про стягнення заборгованості з орендної плати за договорами за користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах, зокрема у постановах від 15.05.2019 року в справі № 686/19389/17, від 09.10.2019 року в справі № 209/172/14-ц, від 16.10.2019 року в справі № 663/1738/16-ц визначила співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи-підприємця та їх правового статусу та прийшла до висновку, що для встановлення факту користування відповідачами земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема, підприємницької діяльності, потрібно встановити факт ведення діяльності як фізичною особою-підприємцем на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру.

Виходячи зі змісту та підстав поданого позову, відносини між Бориславською міською радою Львівської області та ОСОБА_1 є правовідносинами юридичної особи та фізичної особи-підприємця щодо оренди земельної ділянки для будівництва та обслуговування магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що виникли на підставі договору оренди земельної ділянки від 20 вересня 2007 року, укладеного між Бориславською міською радою Львівської області та ОСОБА_1 .

На момент укладання договору оренди земельної ділянки, а саме 20 вересня 2007 року, позивач, який є стороною даного договору, здійснював підприємницьку діяльність, і був зареєстрована як фізична особа-підприємець у встановленому законом порядку.

Тобто, між позивачем та відповідачем наявний спір щодо правочину, сторонами якого є юридична особа та фізична особа-підприємець, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з вищенаведеними нормами законодавства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суд своєю ухвалою відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи те, що дана позовна заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі. Окрім цього, слід роз`яснити позивачу право звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст.186, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області, Голови Бориславської міської ради Яворського Ігоря Романовича про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Роз`яснити заявникові право на звернення до суду з позовом з аналогічними вимогами в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.Т.Слиш