ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м.Суми

Справа №577/3604/22

Номер провадження 22-ц/816/942/23, 22-ц/816/943/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

у присутності :

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кириченка Романа Юрійовича,

представника відповідача - адвоката Шапран Людмили Іванівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року, повний текст якого складено 03 квітня 2023 року, та додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 року, у складі судді Рідзевської І.О., ухвалених у м. Конотоп Сумської області,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), мотивуючи свої вимоги тим, що 02 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця» було укладено трудовий договір № 657-2021, відповідно до якого позивачку прийнято на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Наказом АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 №483/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження воєнного стану призупинено дію трудового договору між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця» до припинення або скасування воєнного стану.

Позивачка вважає призупинення трудового договору незаконним, оскільки, на її думку, не вбачалося абсолютної неможливості надання відповідачем їй роботи, також відповідачем не було запропоновано їй переведення на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати.

Посилаючись на вказані обставини, просить визнати незаконним та скасувати наказ і Додаток 1 до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 ; поновити дію трудового договору № 657-2021 від 02 листопада 2021 року, укладеного між нею та АТ «Українська залізниця» та стягнути на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 трудового договору № 657-2021 від 02 листопада 2021 року за період дії наказу та Додатку 1 до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос по дату поновлення дії трудового договору.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Наказ та Додаток 1 до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 - визнано незаконним та скасовано.

Поновлено дію Трудового договору №657-2021 від 02 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Українська залізниця».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 належну суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 трудового договору № 657-2021 від 02 листопада 2021 року за період дії наказу та Додатку 1 до нього АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 №483/ос по дату поновлення дії трудового договору в сумі 185603 грн 14 коп. (з урахуванням обов`язкових податків та зборів).

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення дії трудового договору та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Додатковим рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кириченка Р.Б. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги, в розмірі 9500 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду від 28 березня 2023 року та додатковим рішенням від 11 квітня 2023 року, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити; додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника позивачки Кириченка Р.Ю. про ухвалення додаткового рішення відмовити; судові витрати покласти на позивачку.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд не врахував те, що рішення відповідача про призупинення трудових відносин з деякою категорією працівників мотивоване нормами законодавчих актів, зокрема, і ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яка надала право роботодавцю призупинити дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Судом не було враховано функціональні обов`язки позивачки, яка працює на посаді аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» та участь її у виробничому процесі товариства з початком військової агресії рф. Зокрема, не було враховано, що з перших днів військової агресії АТ «Українська залізниця» здійснює роботу, спрямовану на підтримку громадян та держави: евакуація громадян, перевезення гуманітарних вантажів тощо. В цьому процесі ні аудитори внутрішні, ні Департамент внутрішнього аудиту та контролю в цілому не задіяні взагалі.

Зазначає, що призупинення з позивачкою дії трудового договору було зумовлено військовою агресією рф проти України. На дату призупинення дії трудового договору АТ «Укрзалізниця» не мала роботи, яку можна було надати позивачці , що виключає можливість виконання роботи навіть дистанційно.

На думку скаржника, встановивши, що роботодавець у зв`язку зі збройною агресією перебуває у таких умовах, коли не може надати відповідному працівнику роботу, працівник автоматично є таким, що не може виконувати роботу, оскільки робота для такого працівника відсутня.

Вважає, що призупинення трудових відносин з позивачем не можна тлумачити в розумінні обмеження доступу до професії.

Вказує на те, що позивачка не повідомила суд про те, що 16 червня 2022 року була прийнята на посаду економіста 2 категорії у виробничий підрозділ Конотопський територіальний відділ матеріального-технічного забезпечення регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», чим ввела суд в оману.

Крім того, вважає, що були відсутні підстави для застосування за аналогією ч. 2 ст. 235 КЗпП України, оскільки позивачку не було незаконно звільнено або переведено.

На думку скаржника, законодавство передбачає право працівника на оскарження наказу про призупинення дії трудового договору, при цьому право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при скасуванні такого наказу за працівником не закріплює, що свідчить про урегульованість спірних правовідносин шляхом відсутності права працівника на таку виплату. Отже, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з інших підстав, які не передбачені ст. 235 КЗпП України.

Стосовно додаткового рішення вказує на те, що позивачкою не було надано доказів, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу дійсно було нею понесено.

При ухваленні оскаржуваних рішень судом першої інстанції не дотриманий принцип добросовісності, рішення ухвалені на підставі припущень.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Кириченка Р.Ю. надійшли письмові пояснення по справі, зміст яких свідчить про те, що це фактично відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення; рішення та додаткове рішення залишити без змін. Зазначає, що за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Крім того, зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка очікує понести за розгляд справи в апеляційному суді, складає 10000-15000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представника позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведені законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 про призупинення дії трудового договору з позивачем, зокрема, не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (посадовою інструкцією), тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. Крім того, у зв`язку із визнанням незаконним та скасування оскаржуваного наказу суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з такими суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця» укладений трудовий договір № 657-2021. Відповідно до п. 1.3. договору працівник призначається на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця»

Пунктом 7.1 договору було визначено строк його дії з 03 листопада 2021 року до 01 листопада 2024 року включно. Пунктом 6.4 договору було визначено, що договір може бути достроково розірваний, з підстав, передбачених законодавством України. Крім того, розділом 6 договору було визначено підстави для припинення цього трудового договору (а.с. 11-25, Т. 1).

Судом встановлено, що наказом від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6 в товаристві був введений простій певним працівникам, в тому числі позивачці.

Наказом АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року, в т.ч. аудитору внутрішньому ОСОБА_1 з 30 травня 2022 року.

За змістом витягу з наказу АТ «Українська залізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресією рф проти України, можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №67/2022 року воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: припинено простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу; призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні (а.с. 31-32). У додатку №1 до вказаного наказу «Список працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з якими призупиняється дія трудових договорів», під номером №35 значиться позивачка ОСОБА_1 , дата призупинення трудового договору - 30 травня 2022 року (а.с. 33, Т. 1).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви позивачки на ім`я голови правління АТ «Укрзалізниця» від 22 липня 2022 року, вона просила поновити дію її трудового договору від 02 листопада 2021 року № 657-2021 у зв`язку з можливістю виконувати роботу. У разі неможливості надання роботи просила вивести в режим простою з 30 травня 2022 року. Також позивачка зазначила, що з 24 лютого 2022 року постійно перебувала у м. Конотоп Сумської області (де не ведуться бойові дії) (а.с. 113, Т. 1).

Згідно відповідей АТ «Укрзалізниця» від 09 серпня 2022 року та від 21 вересня 2022 року на запити представника ОСОБА_1 - адвоката Кириченка Р.Ю. адміністрація установи роз`яснила , що дія трудового договору із ОСОБА_1 призупинена з 30 травня 2022 року на період дії воєнного стану на території України (а.с. 29,30-33, Т. 1).

Із поданих стороною відповідача копії листа від 27 квітня 2022 року № ЦВА -18/136 про пропозицію призупинити дію трудових договорів на період воєнного стану зі списками на 6 арк. вбачається, що ОСОБА_1 входить до переліку працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану з 01 травня 2022 року (а.с. 101-108, Т. 1).

Відповідно до п. 54 Положення про наглядову раду АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2018 року №938 наглядова рада обов`язково утворює комісію з аудиту.

Наглядова рада може прийняти рішення щодо запровадження в товаристві посади внутрішнього аудитора (створення служби внутрішнього аудиту), який функціонально буде підзвітний наглядовій раді. Внутрішній аудитор (служба внутрішнього аудиту) призначається наглядовою радою і є підпорядкованим та підзвітним безпосередньо члену наглядової ради - голові комітету з аудиту. Служба внутрішнього аудиту діє на підставі положення, що затверджується наглядовою радою (п. 62 Положення про наглядову раду А. Г «Укрзалізниця»).

Згідно п. 1.1. Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом АТ «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів (а.с. 86-96; 117-123, Т. 1).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-ІХ), яким визначені особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою Закону № 2136-ІХ (тут і далі в редакції на час винесення оспорюваного наказу від 04 травня 2022 року) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

В даній справі встановлено та не заперечувалося стороною відповідача, що АТ «Укрзалізниця» ні на день не зупиняло свою роботу, враховуючи мету та характер діяльності товариства.

Відповідач вказує на те, що товариство не змогло забезпечити позивачку, як внутрішнього аудитора, роботою, оскільки у зв`язку зі збройною агресією рф проти України плани внутрішніх аудитів на 2022 рік затверджені не були, на підтвердження чого надали лист (а.с. 97, Т. 1). Проте, сама по собі обставина не затвердження наглядовою радою товариства планів аудиту не є беззаперечним доказом неможливості відповідача забезпечити позивачку роботою з незалежних від нього причин або перевести її на іншу роботу чи залучити її до роботи за дистанційною формою організації праці.

Отже, відповідачем не було надано доказів на підтвердження існування, передбачених ст. 13 вказаного Закону № 2136-ІХ підстав для тимчасового призупинення дії трудового договору, а саме неможливість надати позивачці роботу в товаристві.

Таким чином, суд першої інстанції, обґрунтовано вважав, що відповідачем не доведені законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 про призупинення дії трудового договору з позивачем, зокрема, не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором (посадовою інструкцією), тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її.

За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання незаконним та скасування наказу та Додатку 1 до нього від 04 травня 2022 року № 483/ос в частині, яка стосується позивачки. Відповідно наявні підстави для поновлення дії трудового договору № 657-2021 від 02 листопада 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Укрзалізниця».

Оцінюючи висновки місцевого суду в частині вирішення питання про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходить з наступного.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень закону хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, якби працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Тому у даному випадку, на думку колегії суддів, місцевий суд, керуючись відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України принципом верховенства права, з метою відновлення порушених трудових прав працівника, вірно застосував за аналогією закону, що передбачено частиною 9 статті 10 ЦПК України, положення статті 235 КЗпП України, якою передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки належних сум заробітної плати за час вимушеного прогулу, а доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Апеляційна скарга доводів з приводу розрахунку середньої заробітної не містить.

Стосовно незгоди відповідача з додатковим рішенням суду, слід зазначити наступне.

Ухвалюючи додаткове рішення та частково задовольняючи заяву представника позивачки - адвоката Кириченка Р.Ю., суд першої інстанції з урахуванням критеріїв дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси позивачки ОСОБА_1 представляв адвокат Кириченко Р.Ю. (а.с. 34, Т. 1).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачки було надано копії: договору № 624 про надання правової допомоги від 01 серпня 2022 року; акту приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) від 27 березня 2023 року, згідно якого вартість наданої правової допомоги становить 20 984 грн; прибуткового касового ордеру № 28/03/23-1 від 28 березня 2023 року на суму 20 984,80 грн (а.с. 159-161, Т. 1).

Відповідачем суду першої інстанції були подані заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 167-175), в яких просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а у випадку, якщо суд дійде висновку про задоволення заяви, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

В даній справі суд першої інстанції врахував заперечення зі сторони відповідача з приводу неспівмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 984 грн 80 коп. Виходячи зі складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, ціни позову, та значення справи для сторін, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з відповідача на користь позивачки понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 9500 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухвалених судових рішень. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 28 березня 2023 року та додаткове рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 9 серпня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов