Провадження №22-ц/824/1846/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Фінагеєва В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Укрінтербуд» про стягнення вихідної допомоги при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» про стягнення вихідної допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 23.07.2018 року по 27.05.2019 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд», обіймаючи посаду керівника. 23.07.2018 року протоколом загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд». 27.05.2019 року рішенням учасника №8 від 24.05.2019 року позивача було звільнено з посади керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» і одночасно було призначено на цю посаду іншу особу. Таким чином, власником ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» були припинені повноваження позивача як керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд». Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудових відносин з працівником за ініціативою власника працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше, ніж шестимісячний середній заробіток. Працюючи на посаді керівника, ОСОБА_1 отримував заробітну плату в розмірі 10 000 грн. щомісяця. Оскільки він був звільнений з займаної посади керівника у зв`язку з припиненням трудових відносин за ініціативою власника на підставі п.5, ч.1, ст.41 КЗпП України, тому з відповідача ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» на користь позивача ОСОБА_1 необхідно стягнути 60 000 грн. вихідної допомоги (10 000 грн. х 6 місяців) відповідно до ст.44 КЗпП України, які просить стягнути в судовому порядку.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки у справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання встановлених законом умов) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав:

В ході розгляду справи судом було встановлено, що 23.07.2018 року протоколом загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року позивача ОСОБА_1 було призначено на посаду керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд». До трудової книжки позивача було внесено запис під номером 16 про те, що 23.07.2018 року на підставі протоколу загальних зборів учасників №6 від 20.07.2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» за сумісництвом.

Працюючи на посаді керівника, ОСОБА_1 нараховувалась заробітна плата в розмірі 10 000 грн. щомісяця, щомісячна сума до виплати складала 8 050 грн., про що свідчить довідка відповідача №УКОО-000008 від 9.07.2021 року.

27.05.2019 року рішенням учасника №8 від 24.05.2019 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» і одночасно було призначено на цю посаду ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав судові доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про його звільнення з посади керівника ТОВ «Будівельна компанія «Укрінтербуд» у зв`язку з припиненням повноважень за ініціативою власника, тому він не набув права на отримання вихідної допомоги при звільненні відповідно до п.5, ч.1, ст.41 та ст.44 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Звертаючись до суду, підставою для своїх вимог позивач зазначав факт того, що його було звільнено з роботи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З огляду на вищевказане, предметом доказування з боку позивача був факт наявності трудових правовідносин з відповідачем (про що позивачем було надано до суду докази, в тому числі й відповідний запис в трудовій книжці) та факт припинення таких правовідносин на умовах, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Така обставина належним чином позивачем доведена не була. Наявна у матеріалах справи копія рішення учасника №8 ТОВ Будівельна компанія «Укрінтербуд» від 24.05.2019 року (а.с. 6) не є належним доказом, оскільки свідчить лише про прийняття відповідного рішення (фактично - наміру) про подальше звільнення позивача. В той же час, чи було таке рішення реалізовано, а також на яких умовах (підставах) були припинені трудові відносини позивача (та чи взагалі були), позивачем доведено не було, оскільки жодного доказу до суду не надано. Додатково даний факт ставить під сумнів та обставина, що трудова книжка позивача містить запис про прийняття його на роботу до відповідача, однак запис про припинення трудових відносин у ній відсутній.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, відтак підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.Р. Гаращенко

В.О. Фінагеєв