КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7128/22 Головуючий у суді І інстанції ВиниченкоЛ.М. Провадження №22-ц/824/5435/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Гаращенка Д.Р., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) про стягнення на відшкодування шкоди коштів у розмірі 32 757,29 грн, що включають: інфляційні втрати та 3% річних - 31 937,40 грн, судовий збір - 819,89 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.10.2014 близько 23:10 год. на автодорозі Устилуг-Луцьк-Рівне навпроти АЗС «ВОК» с. Струмівка Луцького району по автодорозі на 97 км сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "ДАФ ТЕ 95", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобілем «Мерседес Бенц», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Мерседес Бенц», д.н. НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

28 листопада 2014 року постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення.

30.10.2014 позивач ОСОБА_1 повідомив ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про дорожньо-транспортну пригоду та подав письмову заяву про виплату страхового відшкодування.

30.10.2014 страхова компанія здійснила огляд транспортного засобу та 21.11.2014 була складена ремонтна калькуляція.

11.02.2015 позивач звернувся до страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про проведення перерахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля.

В порушення умов договору страхування - полісу № АІ/1974524 від 10.07.2014 ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не здійснило виплату страхового відшкодування.

13.12.2016 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн, 31 937,40 грн відшкодування інфляційних витрат та 3% річних від знецінення грошових коштів, 819,89 грн сплаченого судового збору, а всього 82 257,29 грн.

18.08.2017 додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 523,20 грн за проведення судової авто-технічної експертизи.

Відповідно до оголошення від 05.12.2017 № 35183, розміщеного на сайті Вищого господарського суду міста Києва по справі № 910/9445/16 від 29.11.2017 року ПАТ «УСК «Гарант-Авто» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Зазначено, що 19.06.2019 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/9445/16 за заявою МТСБУ до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про визнання банкрутом грошові вимоги позивача ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» у зобов`язанні, яке виникло на підставі договору страхування за полісом № АІ/1974524 від 10.07.2014, були визнані у розмірі 85 780,49 грн та внесені до реєстру кредиторів.

19.04.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва у справі № 910/9445/16 затверджено звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс ПАТ «УСК «Гарант-Авто» та ліквідовано банкрута ПАТ «УСК «Гарант-Авто».

29.11.2021 позивач направив на адресу Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ заяву про проведення регламентної виплати страхової суми в розмірі 85 780,49 грн за зобов`язаннями ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за договором страхування № АІ/1974524 від 10.07.2014. Сума страхового відшкодування становить 85 780,49 грн та включає: страхове відшкодування в розмірі 49 500, 00 грн, відшкодування інфляційних витрат і 3 % річних від знецінення грошових коштів у розмірі 31 937,40 грн, за проведення судової авто-технічної експертизи у розмірі 3 523,20 грн та судовий збір у розмірі 819,89 грн.

Позивач зазначав, що МТСБУ листом від 20.12.2021 № 3-01-6/45964 повідомив своє рішення про виплату відшкодування шкоди в розмірі 53 023,20 грн. Ця сума була зарахована на його картковий рахунок 20.12.2021. Натомість, відповідачем не виплачено 31 937,00 грн - 3% річних та інфляційних втрат і 819,89 грн судовий збір, що всього становить 32 757,29 грн.

Позивач вказував, що такі дії відповідача порушують його право на отримання страхового відшкодування, передбаченого умовами договору страхування, укладеного з ПАТ «УСК «Гарант-Авто», що є підставою для їх стягнення в судовому порядку з МТСБУ, до якого перейшли обов`язки за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаного страховика, який ліквідований, що передбачено п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Просив також вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди 32 757 грн 29 коп. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України звернулась представник - адвокат Патрик Г.Г., яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2016 року по справі, у якій МТСБУ навіть не було залучено до участі як третя особа.

Крім того, судом першої інстанції неправильно застосовано положення частини 8 статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», оскільки стягнуті судом штрафні санкції не є страховими виплатами.

Апелянт звертає увагу на положення підпункту г пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказує, що до МТСБУ після ліквідації страховика та затвердження ліквідаційного балансу перейшли зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за шкоду, нанесену внаслідок ДТП, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання за договором, регулюється іншими нормами права та не може бути покладена на МТСБУ.

Таким чином, зобов`язанням за договором обов`язкового страхування є виплата страхового відшкодування на користь потерпілого у разу настання страхового випадку, а відповідальність за порушення грошового зобов`язання за договором обов`язкового страхування має індивідуальний характер і не може бути застосована до іншої особи - МТСБУ.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначає про свою незгоду із доводами скарги, посилаючись на їх безпідставність. Вважає, що обов`язки, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання таких обов`язки у повному обсязі гарантується коштами МТСБУ. Посилається на правові висновки Великої палати Верховного Суду, наведені у справі 201/16373/16 від 22.02.2022 року, згідно із якими у випадку нездійснення страхової діяльності, позбавлення ліцензії та/або виключення страховика зі складу МТСБУ він зобов`язаний виконати всі договірні зобов`язання з відшкодування шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності. Просив залишити рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2014 року о 23.00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "ДАФ ТЕ 95", д.н.з. НОМЕР_1 , в с. Струмівка Луцького району по автодорозі на 97 км, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, після чого даний автомобіль викинуло на зустрічну смугу, де він зіткнувся з автомобілем "Мерседес Бенц" д.н. НОМЕР_3 , який рухався назустріч, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.11.2014 у справі № 161/18368/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу (а.с. 19).

30.10.2014 позивач ОСОБА_1 подавав до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» повідомлення потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду про пошкодження транспортного засобу "Мерседес Бенц", д.н. НОМЕР_3 , та заяву про страхове відшкодування по полісу № АІ/1974525 у зв`язку зі страховим випадком (а.с. 7-10). Також 11.02.2015 позивач подавав страховику ПАТ «УСК «Гарант-Авто» заяву про проведення перерахунку вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля (а.с. 18).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2016 у справі № 161/700/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 49 500 грн., відшкодування інфляційних витрат та 3% річних від знецінення грошових коштів 31 937 грн. 40 коп., судовий збір 819 грн. 89 коп., а всього - 82 257 грн. 29 коп. (а.с. 21-22).

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2017 у справі № 161/700/16-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 523 грн. 20 коп. за проведення судової авто-технічної експертизи (а.с. 23).

Постановою Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/9445/16 Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", ідентифікаційний код 16467237, визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 24-30).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі № 910/9445/16 визнано кредитором ОСОБА_1 по відношенню до боржника ПАТ "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на суму 85 780,49 грн. - шоста черга задоволення (а.с. 31-42).

За відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.06.2019 у справі № 910/9445/16 ОСОБА_1 визнаний кредитором боржника на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2016 та додаткового рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2017 року про стягнення з ПАТ « УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, а саме на загальну суму грошових зобов`язань у розмірі 85 780,49 грн., що включає: 49 500, 00 грн. - суму страхового відшкодування; 31 937,40 грн. - суму відшкодування інфляційних витрат та 3 % річних від знецінення грошових коштів; 819,89 грн. - суму сплаченого судового збору; 3 523,20 грн. - суму за проведення судової авто-технічної експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 у справі № 910/9445/16 ліквідовано банкрута - Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (ідентифікаційний номер 16467237) як юридичну особу у зв`язку з банкрутством (а.с. 43-62).

Позивач 15.07.2021 подав заяву до МТСБУ про відновлення розгляду виплати страхового відшкодування з проханням розглянути подану 18.09.2015 заяву, вирішити питання щодо виконання судових рішень та виплатити страхове відшкодування за зобов`язаннями ПАТ «УСК «Гарант-Авто» (а.с. 63).

Також 29.11.2021 позивач звертався до Департаменту внутрішнього страхування МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування з проханням провести регламентну виплату в розмірі 85 780,49 грн. за зобов`язаннями ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/1974524 від 10.07.2014 (а.с. 66).

МТСБУ листом від 20.12.2021 № 3-01-6/45964 повідомило позивача про прийняте рішення по справі 28393 про виплату відшкодування шкоди в розмірі 53 023,20 грн. У цьому листі зазначено, що МТСБУ при здійсненні регламентної виплати, передбаченої п.п. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має повноваження лише у частині відшкодування шкоди за договором обов`язкового страхування та не передбачає покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного колишнього учасника МТСБУ, у тому числі тих, що виникли у зв`язку з невиконанням таким учасником свого обов`язку зі своєчасного здійснення страхового відшкодування (а.с. 65).

Відповідно виписки АТ КБ «ПриватБанк», 20.12.2021 на рахунок ОСОБА_1 зараховані кошти по справі МТСБУ № 28393 у розмірі 53 023,20 грн. (а.с. 68).

Задовольняючи у повному обсязі заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 зазначеного Закону) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування»страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування, згідно з положеннямистатті 979 ЦК України, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечатьзакону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (пункт 3 статті 980 ЦК України).

За положеннямстатті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним з яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування відповідальності).

Відносини у сфері обов`язкового страхування відповідальності регулює Закон № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Об`єктом обов`язкового страхування відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу згідно зі статтею 5 цього Закону.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону № 1961-IV передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

При цьому страхувальники за цим законом - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Отже, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм збитків, у тому числі за рахунок МТСБУ у випадках, передбачених Законом № 1961-IV.

МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.

Як визначає стаття 39 Закону № 1961-IV, Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.

МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.

Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV. Так, відповідно до пункту 20.1 цієї статті у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону про банкрутство, який був чинний на час порушення справи про банкрутство ПАТ «УСК «Гарант-Авто»із особливостями, визначеними цимзаконом для банкрутства страховиків.

Так, частиною сьомою статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Отже, однією з підстав прийняття МТСБУ на себе зобов`язань страховика, що ліквідується, є встановлення в процедурі ліквідації недостатності майна цього страховика для виконання таких зобов`язань за договорами страхування.

Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Так, МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону № 1961-IV, одним з яких є встановлення недостатності майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

Цей випадок не є тотожним правонаступництву, що є підставою заміни сторони у зобов`язанні та внаслідок якого до правонаступника переходять права та обов`язки правопопередника у зобов`язанні у тому обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено у договорі або законі (стаття 512 ЦК України). Така процедура для страховика визначена пунктом 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV.

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.

При цьому після такої сплати за наявності обставин, передбачених пунктом 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, у МТСБУ може виникнути право регресної вимоги до осіб, визначених зазначеним положенням.

Отже, МТСБУ вступає у правовідносини щодо відшкодування шкоди замість страховика, якого визнано банкрутом і ліквідовано із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань за укладеними ним договорами страхування, лише із встановленням цих обставин та звернення до Бюро потерпілої особи за таким відшкодуванням. Тобто Бюро у межах цих правовідносин гарантує отримання лише відшкодування шкоди потерпілою від дорожньо-транспортної пригоди особою.

У даній справі встановлено, що МТСБУ виплатило Позивачу суму відшкодування шкоди в загальному розмірі на суму 53 023,20 грн, яка включає страхове відшкодування у розмірі 49 500, 00 грн та вартість проведення судової авто-технічної експертизи у розмірі 3 523,20 грн і в цій частині спір між сторонами відсутній.

У цій справі до МТСБУ заявлені вимоги про сплату інфляційнихвтрат та 3 % річних у розмірі 31 937,40 грн і судовогозбору - 819,89 грн., а всього 32 757,29 грн. за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика ПАТ «УСК «Гарант-Авто», щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування, у тому числі за Договором страхування, право вимоги за яким набув Позивач.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання,оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.

Разом із цим МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, у тому числі і по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 грудня 2016 року, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону № 1961-IV не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 липня 2023 року по справі №910/16820/21, у якому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19, згідно з яким за змістом положень пункту 20.3 статті 20, підпункту «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі, а МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною / складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування (підпункти 9.11.7, 9.11.11 постанови від 07.09.2021 у справі № 910/14293/19).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку про те, що МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо коштів / майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не несе відповідальності за прострочення виконання страховиком, а не МТСБУ, грошового зобов`язання з виплати відшкодування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Водночас установлені у справі обставини не дають підстав для висновку про те, що МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати допустило прострочення виконання цього зобов`язання.

За наведених мотивів відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування інфляційний втрат та 3% річних, а висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідаютьположенням Закону № 1961-IV.

Крім того, оскільки МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за зобов`язаннями страховика із відшкодування шкоди за договорами страхування відповідальності, неправомірним є покладення на МТСБУ обов`язку по сплаті судового збору у розмірі 819,89 грн, стягнутого за рішенням суду з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження, у зв`яжу із чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наведене, за рахунок позивача підлягає відшкодуванню сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 9 січня 2023 року.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені останнім судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2023року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Д.Р. Гаращенко