КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9007/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Суліми Ярослава Васильовича - представника ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність посадових осіб Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницький) у виконавчому провадженні №37319555, заінтересовані особи: начальник Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницький) Репецька Юлія Леонідівна, державний виконавець Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Третяченко Сергій Анаталійович, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал», -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Сулім Я.В. звернулась з вищезазначеною скаргою, яку обгрунтовувала тим, що 19.10.2022 року представник Сулім Я.В. на адресу Шепетівського відділу ДВС надіслав заяву про зняття арешту з майна заявника у виконавчому провадженні №37319555, який був накладений державним виконавцем Шепетівського відділу ДВС Третяченко С.А. постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Підставою для подання зазначеної заяви стала інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої заявнику стало відомо про те, що 02.04.2013 року на все її майно накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 13.10.2022 року представник заявника отримав відповідь від Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) №34269/06 від 04.10.2022 року, у якому відділом повідомлялось наступне: « на Ваш запит від 12.09.2022 року за вихідним №66 стосовно надання копій документів виконавчого провадження № 26242808 та виконавчого провадження №37319555 та відомостей про арешт мана ОСОБА_1 . відділ повідомляє, що згідно відомостей, що містяться в АСВП - спецпідрозділ, встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували 3 виконавчих провадження, боржником за якими виступає заявник.

Вказували, що 02.04.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 і яка стала підставою реєстрації обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Номер запису про обтяження: 547019.

На момент проведення перевірки у боржника відсутнє майно та кошти, на які законом може бути звернено стягнення і здійснені заходи щодо розшуку такого майна та доходів виявилися безрезультатними. 27.09.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження» (дія закону станом на 27.09.2013 року).

Крім того, відповідно до наказу Міністертва юстиції України від 07.06.2017 року

№1829/5 «Про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» розділу ХІ пункту 2 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Виконавчі провадження №АСВП 26242808 та №АСПВ 373195555 знищено, тому надати належним чином завірені копії постанов не має можливості».

Згідно змісту додатку до відповіді з назвою «ВП (спецпідрозділ» щодо виконавчого провадження №37319555) 27.09.2013 року державним виконавцем Третяченко С.А. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Також у зазначеному документі міститься інформація, що стан виконавчого провадження «Завершено». Зазначений факт свідчить про те, що вказане виконавче провадження завершене, що є підставою для зняття арешту з майна заявника у відповідності до ч.1 ст 50 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, у вищезазначеній відповіді вказано строк. протягом якого стягувач мав право повторно пред`явити до виконання виконавчий лист від 07.11.2012 № 2/2608/2168/12, а саме. до 27.09.2014 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заявник просив:

- визнати неправомірними рішення та бездіяльність начальника Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Репецької Юлії Леонідівни щодо невчинення нею дій, направлених на зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №37319555;

- визнати неправомірною діяльність державного виконавця Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Третяченко Сергія Анатолійовича щодо невчинення ним дій, направлених на зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №37319555;

- зобов`язати посадових осіб Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницьький) зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений в межах виконавчого провадження №37319555, скасувати інші вжиті посадовими особами Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницьький) заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №37319555, а також здійснити інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження;

- вирішити питання щодо розподілу витрат пов`язаних з розглядом справи.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Суліми Я.В. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

Скарга обгрунтована тим, що посадові особи Шепетівського відділу ДВС зобов`язані були закінчити виконавче провадження № 37319555 на підставі п.6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIVвід 21.04.1999 року (закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення) та керуючись ч. 1 та ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV від 21.04.1999 року (який діяв на момент існування правовідносин) зняти арешт, накладений на майно боржника.

У зв`язку із незаконною відмовою Шепетівським відділом ДВС, викладеної у відповіді № 2023/20/38092/09 від 02.11.2022 року, якою відмовлено у знятті арешту з майна скаржниці у виконавчому провадженні № 37319555, скаржниця звернулася для оскарження зазначених дій та бездіяльності в порядку, передбаченому ст.447 ЦПК України.

Виконавчий лист від 07.11.2012 року №2/2608/2168/12, виданий Святошинським районним судом м. Києва, до Шепетівського відділу ДВС не повертався більше 9 (дев`яти) років, що підтверджується Шепетівським відділом ДВС у відповіді за №34269/06 від 04.10.2022 року та свідчить, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривався.

Вважає, що стягувач пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання та не заявляв до Святошинського районного суду м. Києва вимогу про задоволення заяви про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Вказане підтверджується інформацією з сайту «Судова влада» у розділі «Інформація щодо стану розгляду справ» у справі № 759/16791/22

Таким чином, чинне процесуальне законодавство передбачає, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений лише у випадку наявності двох складових: подання стягувачем до суду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та якщо причина пропущення строку для пред`явлення виконавчого документа буде визнаною судом поважною.

Копія скарги, яка розглядалася у суді першої інстанції, разом з додатками надсилалась на адресу Стягувача, але представник Стягувача у судове засідання не з`явився та будь-яких заперечень щодо зняття арешту з майна Скаржниці не заявляв. Докази, які підтверджують надсилання копії скарги з додатками на адресу Стягувача та доказ, який підтверджує отримання скарги та додатків Стягувачем, додаються (Додаток 5). Таким чином, дії Стягувача свідчать, що у нього відсутні майнові претензії до Скаржниці, оскільки Стягувач не заперечує проти зняття арешту та не поновлює строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стягувач пропустив строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому застосований арешт нерухомого майна, як спосіб виконання виконавчого документа, не може бути реалізований у виконавчому провадженні № 37319555, оскільки дане виконавче провадження знищено на підставі закінчення строку зберігання завершених виконавчих проваджень.

Вказує, що навіть якщо Стягувач у подальшому заявить бажання реалізувати право на подання до суду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то виконавчі дії на підставі виконавчого листа з поновленим строком будуть здійснюватися у новому виконавчому провадженні, оскільки виконавче провадження

№37319555 знищено.

Отже, Скаржниця заявляла вимогу щодо зняття арешту з майна Скаржниці саме у зв`язку з існуванням підстави для закінчення виконавчого провадження, передбаченого п.6 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року (закінчення строку передбаченого законом для відповідного виду стягнення, а саме спливу одного року, як це передбачено у п.2 ч.1 ст.22 цього Закону), а не на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження №606- XIV від 21.04.1999 року (повернення виконавчого документа стягувачу), як заявлено судом першої інстанції та покладено в основу прийнятої ухвали.

Вважає, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському району Хмельницької області просить відмовити в апеляційних вимогах скаржника, а оскаржуване рішення залишити в силі.

Зазначає, що ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки провадження не є закінченим, а тому й не звільняє боржника від обов`язку виконати рішення суду, а відповідно і від негативних наслідків, передбачених Законом, за його невиконання.

Судом першої інстанції чітко проведено аналіз наведених положень Законів, що приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не є закінченим.

До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника.

Інших підстав, передбачених Законом, які б надавали право державному виконавцю зняти арешт, скаржником та його представником не наведено.

Судом першої інстанції також досліджено що вказаний виконавчий документ не виконано. Станом на 26.05.2023 року та на час звернення із заявою про зняття арешту, відомостей, які б свідчили про повне виконання рішення суду, за яким проводиться стягнення відносно боржника ОСОБА_1 , до ВДВС також не надано, рішення суду залишається не виконаним.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Та, як зазначалося вище, стягувач, який пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку виконання рішення суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Тому, суд вважав, що у державного виконавця був відсутній обов`язок знімати такий арешт самостійно.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 02.04.2013 року державним виконавцем Шепетівського відділу дежравної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Хмельницьький) Третяченко С.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою наклав арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , і яка стала підставою реєстрації обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису обтяження № 547019 (спеціальний розділ).

Відповідно до відповіді від 04.10.2022 року №34269/06 державним виконавцем Третяченко С.А. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», однак надати підтверджуючі цей факт документи не має можливості, оскільки вищезазначене виконавче провадження №37319555 знищено.

При розгляді скарги на дії державного виконавця суд має перевірити чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законом при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.1, 2 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, в тому числі, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На цей час матеріали виконавчого провадження №37319555 знищені згідно відзиву Шепетівського відділу дежравної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький).

За п.9 ч.3 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.18 ЦПК України).

Вимогами статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року №606-XIV, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції що діяла на момент вчинення виконавчих дій) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно зі ст.446 розділу VI ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

За вимогами розділу VIІ ЦПК України щодо судового контролю за виконанням судових рішень, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються в першу чергу спеціальним Законом - Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з п.2 ч.1 ст.47 зазначеного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За приписами ч.5 ст.47 вказаного Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч.1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За частинами 3-5 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

З аналізу наведених положень вбачається висновок, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника.

Отже, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч.2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження"(зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що державний виконавець виносив постанову про закінчення виконавчого провадження по зазначеній справі, внаслідок чого у нього не було правових підстав для скасування примусових заходів, прийнятих під час примусового виконання рішення. Також матеріали не містять відомостей про те, що скаржник оскаржував дії державного виконавця з приводу невинесення ним вищезазначеної постанови.

Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі №137/1649/17 (провадження №61-26969св18) зазначено, що згідно зі статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що при поверненні виконавчого документа у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на цей час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

При цьому, державний виконавець, який виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, або інша посадова особа державної виконавчої служби вже позбавлені права вчиняти будь-які виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання та за обставин, коли стягувачем виконавчий лист повторно не пред`являвся, а при зверненні до суду боржником не порушувалося питання щодо визнання незаконними або скасування постанов державного виконавця.

Проте, як вірно зазначив суд, необхідно зауважити, що підстави для зняття арешту з майна боржника визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII, зокрема згідно ч.4, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відтак, повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження, оскільки це різні стадії виконавчого провадження, які мають різні підстави виникнення та наслідки. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, а повернення виконавчого документа не позбавляє стягувача права на повторне звернення виконавчого документу до примусового виконання. Та, як зазначалося вище, стягувач, який пропустив строк звернення виконавчого документу до виконання, не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку виконання рішення суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

Отже, оскільки у державного виконавця був відсутній обов`язок знімати такий арешт самостійно, суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Третяченка С.А.

Так, заявник просив зобов`язати посадових осіб Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_1 , що накладений в межах виконавчого провадження

№37319555, скасувати інші вжиті посадовими особами Шепетівського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) заходи примусового виконання рішення у виконавчому провадженні №37319555, а також здійснити інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Суд зазначав, що вчинити такі дії Шепетівським відділом державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) буде неможливо, оскільки матеріали виконавчого провадження є знищеними, що унеможливлює проведення будь-яких виконавчих дій по ним, в тому числі. винесення постанови про зняття арешту з нерухомого майна боржника.

За таких умов, коли виконавче провадження не існує, а посадові особи не можуть винести будь-яку постанову поза межами виконавчого провадження, суд позбавлений можливості задовольнити скаргу і зобов`язати посадових осіб вчинити дії щодо зняття арешту з майна після більш ніж 5 років припинення виконавчого провадження, яке є знищеним.

Належним способом захисту в цьому випадку є скасування арешту майна боржника в судовому порядку через неможливість захисту прав особи в позасудовому порядку.

В силу ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

З урахуванням встановлених обставин, з огляду на те, що оскаржувані дії та рішення державного виконавця та начальника вчинені та прийняті відповідно до закону, у межах повноважень, права боржника у цьому виконавчому провадженні не було порушено, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість скарги, в задоволенні якої вважав необхідним відмовити.

Також, суд вірно не взяв до уваги посилання представника скаржника на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові №2-5422/11, оскільки фактичні обставини у цих справах різні та виконавче провадження №37319555, в межах якого подана скарга, вже знищено.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Суліми Я.В. - представника ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Суліми Ярослава Васильовича - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: