Справа № 357/7318/23
Провадження № 2/357/2192/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2023 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Кононюку П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», третя особа: Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

06.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 19.06.2023, мотивуючи тим, що з реєстру боржників йому стало відомо, що він є боржником у виконавчому проваджені № 68415002, що перебуває на примусовому виконанні в Відділі ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 10.02.2022 він звернувся із заявою до Відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) про надання копій матеріалів виконавчого провадження №68415002 та 15.02.2022 він їх одержав. Ознайомившись із виконавчим написом №9203 від 22.12.2021, що вчинений приватним нотаріусом Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вважає, що його вчинено із грубим порушенням законодавства. Так, він жодних нотаріально посвідчених угод з відповідачем не укладав. Крім того, він не мав будь яких відносин з банківськими установами, які б могли здійснити переуступку боргу відповідачу на законних підставах та без порушення чинного законодавства. Згідно виконавчого напису №9203 від 22.12.2021, що видав приватний нотаріус Івано - Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за Кредитним договором №999-00038167/1 від 18.01.2013, укладеним ним із ПАТ «Імексбанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Фінрайт»», строк платежу за Кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості здійснюється за період з 15.07.2018 по 16.07.2021, сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 15316,87 грн, заборгованості за відсотками - 17934,48 грн, заборгованості за штрафами - 0,00 грн., заборгованості за комісією - 18 200,00 грн, загальна сума заборгованості становить 51451,35 грн та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 500 грн. Між ним та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини. На його адресу ніколи не надходили листи від відповідача та приватного нотаріуса Личук Т.В., щодо сплати за кредитним договором №999-00038167/1 від 18.01.2013. Так, між ним та ПАТ «Імексбанк» дійсно був укладений договір №999- 00038167/1 про надання кредиту від 18.01.2013, відповідно до якого Банк зобов`язувався надати для власних потреб позичальнику за допомогою платіжної карти VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № НОМЕР_1 кошти понад кредитовий залишок коштів на рахунку, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов`язувався погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього Договору. Відповідно до пункту 1.3 Кредитного договору № 999- 00038167/1 від 18.01.2013, дата остаточного повернення овердрафту до 17.01.2016. Жодних листів чи претензій з боку банку щодо повернення кредитних коштів до нього не надходило та кредитними коштами він не користувався. Приватним нотаріусом не було перевірено спливу строків позовної давності та вчинено виконавчий напис без достатнього обсягу документів. Також, нотаріусом не додержано порядку вчинення нотаріальної дії, а саме: вчинення виконавчого напису у відсутність документів, що підтверджують безспірність вимог. Нотаріус не мав законних підстав для видачі виконавчого напису на підставі Договору №999-00038167/1 про надання кредиту від 18.01.2013, оскільки від моменту укладання договору минуло 9 років і банк жодного повідомлення про наявність заборгованості не направляв. Датою повернення кредиту є 17.01.2016, а в оскаржуваному виконавчому написі зазначено період за який проводиться стягнення заборгованості з 15.07.2018 по 16.07.2021. Також, при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом не було враховано умови спливу строку давності, який не може перевищувати трьох років з дня виникнення права вимоги. Виконавчий напис було вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки подані відповідачем документи нотаріусу не підтверджували наявність та безспірність заборгованості та нотаріусом при вчиненні виконавчого напису недотримано умов вчинення такої дії, чим порушено його права та законні інтереси. Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили. Тому, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі № 9203 від 22.12.2021, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт»» в сумі 51 951,35 грн та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати в сумі 1 073,40 грн.

23.06.2023 судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

24.07.2023 представник відповідача, за довіреністю у справі - Дворська Альона Русланівна, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання кредиту №999-00038167/1 від 18.01.2013. Згідно п. 3.3.5. та п. 3.3.9 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі овердрафт з нарахованими процентами за фактичний час його використання, комісією та можливими штрафними санкціями у терміни, визначені Договором. Сплатити комісію встановлену Договором.Кредитний договір був засвідчений та скріплений особистим підписом позичальника. 31.03.2020 між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» було укладено Договір №126 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №990239648ОК від 23.01.2014. Зобов`язання за договором не виконувались і це порушення призвело до того, що за вказаним Договором виникла прострочена заборгованість, у зв`язку із чим, ТОВ «ФК «Фінрайт» звернулось до приватного нотаріуса та 22.12.2021 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 . Позивачем не було надано будь-яких доказів належного виконання зобов`язань, не надавались докази сплати коштів, не зазначались обставини, які спростовують наявність заборгованості, фактично грошові кошти не були повернені.Виконавчий напис нотаріуса був вчинений на підставі укладеного договору про відступлення прав вимоги № 126 від 31.03.2020, даний договір боржником не оспорювався, у зв`язку із чим діє презумпція правомірності правочину.До того ж, жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження наявності будь-яких заперечень з боку позивача не надано. Позивач не пред`являв жодних претензій чи заперечень після дати переуступлення кредитного договору. Контр розрахунку не надав, не надав підтверджень належного виконання ним своїх зобов`язань, про які він знав, оскільки особисто укладав даний договір та закріплював його своїм підписом. Виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.Для одержання виконавчого напису, були подані всі необхідні документи, які підтверджують наявність заборгованості.Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.Враховуючи, що за своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Право стягувача на повернення коштів існувало як на момент звернення до нотаріуса, так і на момент відкриття провадження про стягнення заборгованості. Проте, кошти в жодній сумі ні попередньому стягувачу, ні його правонаступнику не були повернуті. Також, зазначений виконавчий напис (документ) перебуває на примусовому виконанні у ДВС, але жодних коштів в межах виконавчого провадження не надходило з дати відкриття виконавчого провадження. Тому, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа - Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію ухвали про відкриття провадження з пакетом документів отримав 10.07.2023 (а.с. 39-41), однак, протягом строку, встановленого судом, письмові пояснення щодо спору до суду не подав.

Крім того, станом на 10.08.2023 клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №9203 (а.с. 8), яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт», заборгованість, що виникла за кредитним договором №999-00038167/1 від 18.01.2013, який укладений між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Імексбанк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Фінрайт», на підставі Договору №126 про відступлення прав вимоги від 31.03.2020. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 15.07.2018 по 16.07.2021. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 15316,87 грн, заборгованості за відсотками - 17934,48 грн., заборгованості за штрафами - 0,00 грн, заборгованості за комісією - 18 200,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 51451,35 грн та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 500 грн.

03.02.2022 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Якобчук С.М. було відкрито виконавче провадження №68415002 щодо виконання виконавчого напису №9203, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем від 22.12.2021, на підставі заяви стягувача, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження та копією заяви стягувача (а.с. 6,7).

18.01.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» укладено договір №999-00038167/1 про надання кредиту (а.с. 9-10), відповідно до якого банк зобов`язується надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної карти VISAу готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № НОМЕР_1 кошти понад кредитовий залишок коштів на рахунку, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов`язується погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 19% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього Договору. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту встановлюється в сумі 22000,00 грн. Сума використаних за овердрафтом коштів відображається за дебетом рахунку. Відповідно до пункту 1.3 Кредитного договору № 999- 00038167/1 від 18.01.2013, дата остаточного повернення овердрафту до 17.01.2016. Договір діє з моменту його підписання сторонами до закінчення строку визначеного у п. 1.3 Договору, у випадку невиконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором, він діє до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного.

Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, при цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (правова позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23.01.2018 року справа № 310/9293/15, № 61-154).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком можуть бути підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15.

Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника.

Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц).

Водночас, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17).

В постанові Верховного Суду (справа №310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата Верховного суду у постанові від 29.03.2019 року у цивільній справі №137/1666/16-ц.

В постанові Верховного суду від 29.01.2019 року у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Так, позивач заперечує наявність заборгованості, у розмірі, зазначеному у виконавчому написі та зазначає, що при вчиненні виконавчого напису представниками товариства не були надані нотаріусу докази безспірності заборгованості, за наявності яких було б можливим вчинення виконавчого напису. Приватним нотаріусом не було перевірено спливу строків позовної давності, який не може перевищувати трьох років з дня виникнення права вимоги, оскільки від моменту укладання договору минуло 9 років і банк жодного повідомлення про наявність заборгованості не направляв. Датою повернення кредиту є 17.01.2016, а в оскаржуваному виконавчому написі зазначено період за який проводиться стягнення заборгованості з 15.07.2018 по 16.07.2021.

Суд враховує, що позивач з вимогами про стягнення заборгованості у розмірі 51951,35 грн не згоден, заперечує борг, оскільки дійсно первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, до суду надані не були, а тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості позивача, а також розмір процентів, комісії за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним.

Так, за пунктом 62 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №553/1325/14-ц та постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №61-517св18.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц).

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до п. 3.4. Розділу 2, Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Це право виникає у стягувача з моменту неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений договором строк.

Також, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором, кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року № 723/304/16-ц стягнення процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права.

Отже, після закінчення строку кредитування, кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

Тому нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів за період з 15.07.2018 по 16.07.2021, тобто після закінчення строку кредитування (після 17.01.2016) не ґрунтуються на нормах матеріального права, а, отже, свідчить про спірність таких нарахувань.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача про те, що він жодних нотаріально посвідчених угод з відповідачем не укладав, між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» відсутні будь-які договірні відносини, що він не мав будь яких відносин з банківськими установами, які б могли здійснити переуступку боргу відповідачу на законних підставах, оскільки до суду не надано жодних доказів в підтвердження даних обставин.

Як зазначено вище у рішенні, 18.01.2013 між ОСОБА_1 та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання кредиту №999-00038167/1.

З виконавчого напису нотаріуса №9203 від 22.12.2021, вбачається, що ТОВ «ФК «Фінрайт» є правонаступником усіх прав і обов`язків ПАТ «Імексбанк», на підставі на підставі Договору відступлення прав вимоги №126 від 31.03.2020, укладеного між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №999-00038167/1від 18.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч.2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від нового кредитора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Також, згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Крім того, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Також, позивач, окрім заперечень самого розміру боргу, зазначає, що жодних претензій чи вимог про усунення порушень зобов`язань, яке мало б передувати вчиненому виконавчому напису про стягнення заборгованості, він не отримував.

Суд приймає до уваги дане твердження позивача, оскільки, дійсно ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» не надало доказів належного сповіщення боржника про борг, а боржник вважається належним чином повідомленим про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором та доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Так, у нотаріальному процесі при стягненні боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Повідомлення, надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 30 вересня 2019 року по справі №357/12818/17, від 01.04.2020 року у справі № 236/2511/17, від 27 серпня 2020 року по справі №554/6777/17, від 09 вересня 2020 року по справі №127/7932/17.

Отже, суд враховує той факт, що відповідач не надав до суду доказів подання приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника.

Також, з тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа №826/20084/14), яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року залишена без змін, визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Отже, нотаріус в день вчинення виконавчого напису - 22.12.2021 керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним, отже, нотаріус повинен був відмовити стягувачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат», оскільки стягувачем було подано не посвідчений нотаріусом кредитний договір.

Так, не посвідчений нотаріусом кредитний договір не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису (правова позиція Верховного суду, що викладена в постановах від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц, від 15.04.2020 у справі №158/2157/17, від 21.10.2020 у справі №172/1652/18).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 4), тому, вказані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 39, 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», ст. 4, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» (, місцезнаходження: вул. Дружби Народів, 228-Б, м. Харків, 61183), третя особа: Відділ державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, місцезнаходження: б-р Олександрійський, 94, м. Біла Церква, Київська область, 09117), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за №9203 від 22.12.2021, про стягнення з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт»» заборгованості в сумі 51 951,35 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 10.08.2023.

Суддя О. В. Бондаренко