СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/1018/23
Провадження № 2/306/414/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря судового засідання Стеблей А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом ОСОБА_1 до Полянської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був головою дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 . На момент смерті останнього у даному житловому будинку були зареєстровані: його дружина ОСОБА_3 , його донька (позивачка) - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 та онук - ОСОБА_6 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама - ОСОБА_3 , на момент смерті якої у спірному житловому будинку були зареєстровані: її донька (позивачка) - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 та онуки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказує, що її покійна мати зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла їй. Звернувшись до ДНК для оформлення права власності на вищевказаний будинок їй було відмовлено, так як відсутні правовстановлюючі документи на такий. Вважає, що прийняла спадщину за покійною мамою, так як вона була зареєстрована у спірному житловому будинку і проживала в ньому. Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом за померлою мамою ОСОБА_3 .

Сторони у судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник Полянської сільської ради просила розгляд справи провести за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 30, 32).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.09.2016 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 27 від 29.09.2016 року, проведений Виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (а.с. 4).

Відповідно до довідок Полянської сільської ради №150 від 10.02.2023 року та №149 від 10.02.2023 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був головою дворогосподарства за адресою АДРЕСА_1 . На момент смерті останнього у даному житловому будинку були зареєстровані: його дружина ОСОБА_3 , його донька (позивачка) - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 та онук - ОСОБА_6 (а.с. 5-6).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 30.08.2022 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №121 від 30.08.2022 року, проведений Виконавчим комітетом Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 7).

Як убачається з довідки Полянської сільської ради № 802 від 09.12.2022 року на момент смерті останньої у спірному житловому будинку були зареєстровані: її донька (позивачка) - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_5 та онуки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 8).

Як убачається з заповіту від 09.03.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , заповіла спірний житловий будинок та все інше майно, яке їй належало своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.1990 року, батьками позивачки є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 27.05.2012 року позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 13).

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_9 - матері ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку та надано дозвіл на будівництво такого, за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 22-26).

На спірний житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 видано технічний паспорт, та відповідно до довідки № 20 від 24.02.2023 року, його вартість складає 96780,00 грн (а.с. 19-20).

Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).

Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, виконуючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону й порушувати права інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленим законом.

Ст. 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути ... в т.ч. припинення дії, яка порушує право.

За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину … .

З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Полянської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканкою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

03.08.2023 року