БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 2-н/356/102/23
Справа № 356/530/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2023 суддя Березанського міського суду Київської області Капшученко І. О., розглянувши цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату з постачання природного газу, боржник ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

До Березанського міського суду Київської області надійшла вказана вище заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз збут», обґрунтована тим, що між заявником ТОВ «Київоблгаз збут» та ОСОБА_1 укладено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (шляхом підписання заяви-приєднання та сплати за поставлений природний газ, графа «Сплачено» та обсяги спожитого природного газу лічильника, графа «Обсяг лічильника» фінансового стану), за умовами якого заявник зобов`язався постачати боржнику природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а боржник зобов`язався своєчасно сплачувати заявнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. В порушення умов вказаного договору боржник не проводив оплату за спожитий природний газ, внаслідок чого за період з 25.02.2022 по 30.04.2022 утворилась заборгованість в сумі 14 465,25 грн., що підтверджується доданим розрахунком. Відтак, заявник просить суд видати судовий наказ про стягнення на свою користь з боржника ОСОБА_1 заборгованості за спожитий газ у вказаному вище розмірі, а також судовий збір в сумі 268,40 грн.

Суд, розглянувши подану заяву та додані до неї документи, прийшов до наступних висновків.

За змістом ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер та належним чином документально підтверджені, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право.

Як роз`яснено в п.п. 9, 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011, наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності.

Якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу у випадку, коли із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, послуги з постачання та розподілу природного газу є житлово-комунальними послугами відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Правові засади функціонування ринку природного газу України регулюються Законом України «Про ринок природного газу», а також Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Так, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2500 затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (далі Типовий договір від 30.09.2015 № 2500), за умовами якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`мах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (пункт 2.1 Типового договору від 30.09.2015 № 2500).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500, цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк.

Згідно з вимогами п. 1.3 Типового договору від 30.09.2015 № 2500, фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за формою, встановленою в додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавство порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Так, пунктом 4.4 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 встановлено, що об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період.

Розрахунки споживача за цим договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки постачальника. Спосіб оплати має бути визначений споживачем у заяві-приєднанні (п. 4.5 Типового договору від 30.09.2015 № 2500).

Якщо Споживач не погоджується з рахунком Постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, Споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється (п. 4.11 Типового договору від 30.09.2015 № 2500).

Разом з тим, надана суду заява-приєднання, на яку як на акцепт публічного договору приєднання в порядку ст.ст. 641-642 ЦК України посилається заявник, містить суперечності, а саме в пунктах 2 та 3 заяви, що засвідчують вибір споживача способів проведення розрахунків та оплати за договором, підпис споживача міститься у обох відповідних графах.

При цьому, про саму позицію споживача стосовно вибору (так або ні, як це передбачає заява), згоду з якою останній би засвідчував своїм підписом, в жодній відповідній графі в п.п. 2-3 не зазначено.

Крім того, в заяві в п. 1 також не зазначені персоніфіковані дані споживача, а саме не вказано вид об`єкта (приватний будинок, квартира, комунальна квартира, літня кухня тощо).

Отже, з поданої заяви неможливо однозначно встановити істотні умови договору, щодо яких сторонами має бути досягнута згода, що не узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України та не може слугувати доказом безспірності вимог заявника.

Окрім того, з аналізу наданого суду фінансового стану боржника також вбачається, що заборгованість у розмірі 14 465,25 грн., яку просить стягнути заявник, виникла за період з 01.2022 по 04.2022 включно, в той час як заявником в заяві вказано інший період -з 25.02.2022 по 30.04.2022.

Також з даного розрахунку вбачається, що в січні 2022 року боржником було сплачено суму в розмірі 6 665,98 грн., що свідчить про часткову оплату спожитих послуг та відповідно до п. 4.11 Типового договору від 30.09.2015 № 2500 вказує на наявність спору, що не може бути предметом розгляду в порядку наказного провадження.

Відомості про зарахування вказаної суми в рахунок оплати чи погашення боргу також відсутні.

Окрім того, заявником до заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ не додано копії ліцензії на право провадження діяльності із постачання природного газу для споживачів, розташованих на території Київської області.

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що додані до неї письмові документи не можуть безспірно підтвердити наведені в заяві доводи, а, отже, слугувати доказом виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Заявник має право звернутися в суд з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 160-165, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату з постачання природного газу, боржник ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя: І. О. Капшученко