справа № 570/4936/20
провадження № 2/570/41/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Цуняка В.Й.,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Сивогаз Світлана Станіславівна про витребування майна,

про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и в:

покликаючись на недійсність правочину, укладеного у формі договору купівлі-продажу, позивач у поданій до суду 10 грудня 2020 року позовній заяві, вимоги по якій уточнені у заяві від 25 червня 2021 року, просить витребувати житловий будинок, загальною площею 116,3 кв.м., житловою площею: 72,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,35 га., що розташована за вказаною адресою під вказаним будинковолодінням, із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , зареєстрованого у реєстрі нерухомості, запис про право власності: 36192432, на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51900629 від 07.04.2020 10:33:11, реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчука Юрія Сергійовича, на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною за реєстровим №138) на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Остапчук Л.В. від 14 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2021 року заяву позивача про відвід судді Остапчук Л.В. задоволено, відведено суддю Остапчук Л.В. від розгляду даної справи.

25 лютого 2021 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Красовського О.О. дану цивільну справу прийнято до провадження.

21 квітня 2021 року ухвалою суду залучено у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світлану Станіславівну.

Ухвалою суду від 05 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 жовтня 2021 року заяву відповідача про відвід судді Красовського О.О. задоволено, відведено суддю Красовського О.О. від розгляду даної справи.

25 жовтня 2021 року ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області в особі судді Штогуна О.С. дану цивільну справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2022 року заяву позивача про відвід судді Штогуна О.С. задоволено.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21 квітня 2022 року вказана цивільна справа надійшла до провадження судді Рівненського районного суду Рівненської області Гнатущенко Ю.В.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року задоволено самовідвід судді Гнатущенко Ю.В. у даній цивільній справі.

03 травня 2022 року дана справа надійшла до мого провадження.

Позивач, будучи допитаною в якості свідка, в суді підтримала позов повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору показала, що вона згідно з свідоцтвом про право власності від 28.02.2000, виданого Шпанівською сільського радою Рівненського району Рівненської області, є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

15.10.2020 їй стало випадково відомо, і вона перевірила цю інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що її син ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу майна від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Сивоглаз Світланою Станіславівною у реєстрі за №138., 03.04.2020 оформив на себе право власності на цей житловий будинок.

Разом з тим, жодного договору купівлі-продажу щодо належного їй будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вона не укладала та не підписувала, а наявний у вказаному договорі підпис їй не належить.

Станом на сьогодні, та з моменту отримання зазначеної нерухомості позивач проживає у зазначеному належному їй будинку, самостійно сплачує кошти за комунальні послуги, оригінали правовстановлюючих документів на будинок та земельні ділянки (Свідоцтва про право власності на будинковолодіння від 28.02.2000р. та Державний акт на право приватної власності на землю II-РВ Л034337) знаходяться у неї, що унеможливлює укладення оспорюваного договору, оскільки такі документи при укладенні правочинів, залишаються у нотаріуса, та що також підтверджує факт підроблення договору купівлі-продажу.

У 2002 році нею складений заповіт щодо вказаного будинковолодіння на користь її дочки ОСОБА_4 , який на сьогоднішній день є чинним, та також підтверджує відсутність її волі на продаж вказаного майна іншим особам, зокрема, сину.

Представник позивача адвокат Володимир Цуняк у суді позов із врахуванням внесених змін підтримав повністю по підставах наведених у позові та повідомив таке.

Про вказаний факт шахрайських дій відповідача позивач та нотаріус подали до Рівненської місцевої прокуратури заяву про вчинення злочину, за результатами якої внесено відомості до ЄРДР за N0000127 від 27.10.2020 за ч.2 ст.190 КК України. Матеріали кримінального провадження для організації досудового розслідування скеровано до СВ Рівненського районного відділення поліції Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області.

У зв`язку з тим, що оспорюваний договір не укладався та нотаріально не посвідчувався, відповідно до імперативних приписів ст.220 ЦК України, він є нікчемним, а тому необхідності визнавати його недійсним не має потреби. Відповідач не надає оригінал нікчемного договору, не знайдений він і під час обшуку.

Відповідач ОСОБА_5 просив відмовити у позову, оскільки договір укладений відповідно до вимог закону, який діяв на той час. Договір він зареєстрував лише тоді, коли виплатив іпотеку, оскільки така була умова їх договору.

Його представник адвокат Володимир Михайлов у поданій до суду заяві підтримує позицію свого клієнта.

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Сивоглаз Світлана Станіславівна, яка зазначена на вказаному договорі як така, що зареєструвала та завірила вказаний договір, в суді повідомила, що вказаний договір вона не посвідчувала та вказаний договір є підроблений за ознаками:

- посвідчення правочинів щодо відчуження нерухомого майна провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину (місце реєстрації та місцезнаходження майна - Рівненский район, тобто вона не мала права посвідчувати вказаний договір, оскільки є нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, а не Рівненського районного нотаріального округу;

- договір купівлі-продажу не викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів суворої звітності;

- посвідчувальний напис на договорі не відповідає формам, зазначеним у правилах ведення нотаріального діловодства, затверджених Міністерством юстиції України;

-?? зміст договору купівлі-продажу не відповідає формі посвідчених нею договорів купівлі-продажу нерухомого майна у той період;

- печатка нотаріуса підроблена;

- підпис нотаріуса підроблений;

- дата посвідчення договору вигадана;

- реєстраційний номер нотаріальної дії вигаданий;

- 22 травня 2006 року вона не працювала, нотаріальні дії не вчиняла.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Судом встановлені такі обставини:

Згідно з свідоцтвом про право власності від 28 лютого 2000 року, виданого Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, позивач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Державного акту на право приватної власності серії ІІ-РВ №034337 позивачу належать земельні ділянки загальною площею 0,35 га, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 46424205 від 27.10.2015р., ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 від 21.10.2015, ОСОБА_1 належить 1/1 частки.

Вищевказані документи в оригіналі надані суду позивачем та досліджені у судовому засіданні, після чого повернуті їй же.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути позбавленим своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною третьою статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст.319, 386 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

У статті 400 ЦК України визначено обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

За п.6 ст.3 ЦК України однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.387 і 388 ЦК України, є неефективними. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Оскільки майно вибуло з власності позивача не з її волі, то власник має право витребувати це майно від набувача (п.3 ч.1 ст.388 ЦК України). Спірне майно вибуло із володіння власника на підставі неіснуючого договору.

За змістом ст.15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов?язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.06.2019р. у справі №916/3156/17)

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.2, 3 ст.215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі No 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.»

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 жовтня 2020 року по справі №916/1608/18, висловив правову позицію, зокрема: якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

З прийняттям Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений не тільки договором або законом, але й судом у визначених законом випадках (абз.12 ч.2 ст.16 ЦК України).

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89) та від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 114)).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18).

Згідно з повідомленням №24/01-16 від 03.11.2020, наданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світланою Станіславівною, 22 травня 2006 року договір купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приватний нотаріус Сивоглаз С.С. Рівненського міського нотаріального округу не посвідчувала. Після ознайомлення з договором купівлі-продажу встановлено, що вказаний договір не посвідчувала, вказаний договір є підроблений за ознаками: приватний нотаріус Сивоглаз С.С. є нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, а не Рівненського районного нотаріального округу, як того вимагає ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» щодо місцезнаходження майна Рівненського району; договір не викладено на спеціальному бланку нотаріальних документів суворої звітності; посвідчуваний напис на договорі не відповідає формам, зазначеним у Правилах ведення нотаріального діловодства; зміст договору не відповідає формі посвідчених нотаріусом ОСОБА_3 договорів купівлі продажу нерухомого майна у той період; печатка нотаріуса підроблена; підпис нотаріуса підроблений; дата посвідчення договору вигадана; реєстровий номер нотаріальної дії вигаданий; 2 травня 2006 року нотаріус Сивоглаз С.С. не працювала, нотаріальні дії не вчиняла.

Згідно з повідомленням №22/01-16 від 26.10.2020, наданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світланою Станіславівною на ім`я заступника начальника Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), нотаріус Сивоглаз С.С. встановила, що вищезазначений договір купівлі-продажу від 22 травня 2006 вона не посвідчувала та що він є підроблений, за аналогічними ознаками, зазначеними у повідомлені №24/01-16 від 03.11.2020р..

Згідно з повідомленням №23/01-16 від 29.10.2020, наданого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світланою Станіславівною на ім`я ТВО Начальника Рівненського БП ГУНП в Рівненської області, нотаріус Сивоглаз С.С. встановила, що вищезазначений договір купівлі-продажу від 22 травня 2006 вона не підписувала та що він є підроблений, за аналогічними ознаками, зазначеними вище у повідомлені №24/01-16 від 03.11.2020р. та №22/01-16 від 26.10.2020р..

З дослідженого в судовому засідання оригіналу журналу реєстрації нотаріальних дій нотаріуса Сивоглаз С.С., за 2006 рік том 2, в якому прошнуровано, пронумеровано та опечатано 201 аркуш, на аркуші тому 35, останній запис за 21.05.2006р. зазначено під №23/59, а наступний запис за 24.05.2006 року під №23/60. Нотаріальних дій за 22.05.2006р. вказаний реєстр не містить.

З дослідженого судом рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 27 червня 2018 року у справі №570/4963/16-ц, у якій ОСОБА_1 позивалась до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення останнього із зазначеного будинку без надання іншого житлового приміщення, яким у задоволені позову відмовлено, крім іншого, відповідач по справі ОСОБА_2 чи його представник, надаючи в суді пояснення, жодного слова не згадали про те, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу майна від 22 травня 2006 року придбав згадане будинковолодіння та земельну ділянку під ним, що свідчить, що станом на час винесення судового рішення вказана подія була відсутня.

З дослідженого в судовому засіданні копії договору купівлі-продажу майна від 22 травня 2006 року, укладеного між продавцем - ОСОБА_1 та покупцем- ОСОБА_2 , вбачається, що продавець зобов`язується продати покупцю житловий будинок загальною площею 114,4 м.кв, що розташований в АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,35 га, що розташована в АДРЕСА_1 . (п.1.1). Покупець зобов`язується прийняти у власність вищевказане майно і сплатити за нього (1.2.). Покупець зобов`язаний внести 15 000,00 грн. на розрахунковий рахунок протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору (п.2.1.). Передача придбаного майна продавцем покупцю здійснюється в п`ятиденний термін з моменту надходження всіх коштів. (п.3.1.)

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.11.2020 №231297013, 03 квітня 2020 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу майна від 22 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Сивоглаз Світланою Станіславівною у реєстрі за №138, технічного паспорту №80/1, від 01.06.2020 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51900629 від 07.04.2020, оформив на себе право власності на вищезазначене нерухоме майно.

Отже, оспорюваний договір датований 22.05.2006, однак зареєстрований реєстратором у реєстрі лише 03.04.2020. (після 13 років, 10 місяців, 1 тижня, 5 днів) із невідповідностями, оскільки Дата та час державної реєстрації вказано 03.04.2020 10:53:06, а такі відомості внесено до реєстру на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51900629 від 07.04.2020 10:33:11: 07.04.2020 10:35:37. Підставою для державної реєстрації становив, серед інших, оспорюваний договір, та технічний паспорт серія та номер 80/1 від 01.06.2020, та довідка, серія та номер б/н від 28.05.2020.

Суд критично оцінює покази відповідача ОСОБА_2 щодо його твердження, що він 22.05.2006 разом з позивачем ОСОБА_1 були присутні в офісі нотаріуса ОСОБА_3 та підписували договір купівлі продажу, оскільки останній на питання нотаріуса не зміг пояснити, де саме знаходився її офіс, відмовився надати оригінал договору купівлі-продажу майна від 22.05.2006, реєстраційний номер 138, що унеможливлює проведення будь-якої технічної експертизи по справі, зокрема і почеркознавчої, а тому суд застосовує приписи ст.109 ЦПК України щодо наслідків ухилення та приписи ч.6 ст.95 ЦПК України, а також правовий висновок Великої Палати Верховного суду, викладений у п.7.3.2 постанови від 08.06.2021р. по справі №906/1336/19.

Аналізуючи вищевказані докази кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу майна від 22.05.2006 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , реєстраційний номер 138, сторонами не укладався, а отже будь-яких юридичних наслідків за собою не має.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь прокурора документально підтверджені понесені судові витрати.

Разом з тим, відповідач є інвалідом 2 групи, а заява про зміну предмету позову, будучи оплаченою судовим збором, повернута, при цьому питання повернення сплаченого судового збору не вирішене.

У разі повернення заяви, згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Згідно з положеннями ч.3 ст.7 Закону повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Щодо порядку виконання рішення суду.

Рішення суду про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.19, 27 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (п.10 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Велика Палата Верховного Суду (в постанові від 12 лютого 2020 у справі П/811/1640/17) звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Витребувати житловий будинок, загальною площею 116,3 кв.м., житловою площею: 72,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку загальною площею 0,35 га., що розташована за вказаною адресою під вказаним будинковолодінням, із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 , зареєстрованого у реєстрі нерухомості, запис про право власності: 36192432, на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51900629 від 07.04.2020 10:33:11, реєстратора Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левчука Юрія Сергійовича, на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2006, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нтаріального округу Сивоглаз Світланою Станіславівною за реєстровим №138.) на користь ОСОБА_1 .

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Сивоглаз Світлана Станіславівна, місцезнаходження: вул.Кн.Ольги 3, м.Рівне.

Суддя Кушнір Н.В.