Справа № 308/277/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Мацунича М.В.,

за участі секретаря Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2023 року (повний текст рішення складено 14.03.2023) та на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року (повний текст додаткового рішення складено 20.03.2023, головуюча суддя Голяна О.В.) у справі № 308/277/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево», в якому просив:

1) визнати наказ №387-К від 16.11.2022 незаконним та скасувати його;

2) поновити ОСОБА_1 на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» з 16.11.2022;

3) зобов`язати ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» в особі директора Яковенко О.В. видати наказ про перебування торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років у зв`язку із потребою дитини в домашньому догляді з 16.11.2022 на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.11.2022;

4) стягнути з ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку із незаконним звільненням в розмірі 10 000,00 гривень;

5) допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі;

6) стягнути з ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» судовий збір.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022 по справі №308/8429/19, яка постановою Верховного Суду від 04.11.2022 залишена без змін, його звільнення з посади торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України визнано незаконним та поновлено на займаній посаді з 20.06.2019.

15.11.2022 від державного виконавця Мукачівського ВДВС у Мукачівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кіндрат О.О. дізнався, що відповідач 03.11.2022 видав наказ №371/2-К про його поновлення на роботі.

Із зазначеним наказом позивач ознайомився 15.11.2022. В той же день після ознайомлення з наказом про поновлення на роботі він подав заяву на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років у зв`язку із потребою дитини в домашньому догляді, однак замість того, щоб оформити відповідний наказ, керівництво відповідача надіслало йому повідомлення щодо необхідності з`явитись на робоче місце для виконання робочих обов`язків, на що позивачем був надісланий лист від 21.11.2022, яким він повідомив, що з 16.11.2022 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до 6 років. На це відповідачем надіслано йому повідомлення від 23.11.2022, в якому вказано, що на момент отримання заяви позивач не перебував в трудових відносинах з підприємством. Цим же листом йому було надіслано наказ №387-К від 16.11.2022, яким було внесено зміни в наказ №248-К від 20.06.2019 щодо причин звільнення та його трудова книжка, в якій було анульовано запис про звільнення за прогули, але з`явився новий запис про звільнення його «заднім числом» за власним бажанням на підставі його заяви, написаної ще до встановлення факту незаконного звільнення. Той факт, що під час судового розгляду по справі №308/8429/19 позивачем була заявлена саме позовна вимога про поновлення на роботі, а не про зміну причини формулювання звільнення, на думку позивача, є належним підтвердженням бажання працівника продовжувати роботу на підприємстві.

Вважав, що роботодавцем було порушено його право на отримання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років у зв`язку із потребою дитини в домашньому догляді, хоча ним було надано відповідачу всі необхідні документи.

Щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначав, що незаконні дії відповідача носять систематичний характер, призвели до моральних страждань, безсоння, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності захищати свої права в позасудовому та судовому порядку, що в свою чергу призвело до того, що позивач менше часу приділяє своєї важкохворій дитині і що є підставою для відшкодування відповідачем моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» №387-К від 16.11.2022, поновивши ОСОБА_1 на посаді торговельного агента Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» з 16.11.2022.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» на користь ОСОБА_1 3000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Укрпромінвест - Мукачево» на користь держави судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

На це рішення Товариство з обмеженою відповідальність «Укрпромінвест - Мукачево» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати частково в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін та скасувати додаткове рішення від 20.03.2023.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що лист ОСОБА_1 від 22.06.2019, в якому він наполягав на своєму звільненні за власним бажанням згідно заяви від 29.05.2019, є прямим підтвердженням того, що станом на 22.06.2019 позивач наполягав на припиненні трудових відносин згідно ст.38 КЗпП України. Вважає, що незалежно від того, чи письмово оформляло Товариство з обмеженою відповідальність «Укрпромінвест - Мукачево» наказ про звільнення ОСОБА_1 19 або 20, або 21 червня 2019 року, або не оформляло такий розпорядчий документ трудові відносини були припинені за ініціативи працівника у червні 2019 року, а тому той факт, що через місяць ОСОБА_1 передумав звільнятись за власним бажанням згідно заяви від 29.05.2019 не спричиняє жодних юридичних наслідків для відновлення трудових відносин. Зазначає, що постанова Закарпатського апеляційного суду по справі №308/8429/19 від 05.07.2022 стосувалася лише поновлення ОСОБА_1 з 20.06.2019 і не визначала жодних інших обмежень чи зобов`язань щодо ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» відносно тривалості взаємовідносин із позивачем. Тому Наказом №387-К від 16.11.2022 «Про внесення змін до наказу №248-К від 20.06.2019 р.» усунено раніше допущену помилку щодо підстав звільнення ОСОБА_1 у 2019 році, яка була викликана тим, що на момент винесення Наказу від 20.06.2019 про звільнення ОСОБА_1 за прогул ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» не було обізнане про наявність у позивача листка непрацездатності, оскільки такий не був зданий табельникові, бухгалтеру або іншій особі, уповноваженій приймати листок непрацездатності на ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», а натомість продовжує знаходитися у позивача. Вважає, що суд першої інстанції зобов`язаний був перевірити чи дійсно ОСОБА_1 був звільнений з роботи 16.11.2022. Так, вказує, що Наказ №387-К від 16.11.2022 «Про внесення змін до наказу №248-К від 20.06.2019 р.» не містить жодних посилань, що ОСОБА_1 був вдруге звільнений скаржником з 16.11.2022, що робить безпідставною вимогу позивача про необхідність його поновлення на підприємстві з 16.11.2022 і підтверджує необґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено факти спричинення йому будь-якої моральної шкоди. Так, вказує, що дії скаржника не спричинили захворювання у дитини позивача. Вважає, що ОСОБА_1 отримував гідну заробітну плату і ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» не винне в тому, що позивач вирішив звільнитися, оскільки з боку скаржника не вчинялося жодного тиску. Крім цього, зазначає, що скаржник не несе відповідальності, що позивач, починаючи з липня 2019 року не працював жодного дня та не отримував жодних доходів для того, щоб забезпечити реабілітацію своєї дитини або поліпшити її стан.

ОСОБА_1 рішення суду не оскаржував. У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, позицію позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 09 листопада 2016 року працював в ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на посаді торговельного агента (а.с.99).

29.05.2019 ОСОБА_1 подав письмові заяви на ім`я директора ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», в яких просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням з 07.06.2019 року; заробітну плату за травень місяць та виплати за невикористану щорічну відпустку виплатити йому в повному обсязі на картковий рахунок АТ «ПРИВАТБАНК» за номером НОМЕР_1 ; трудову книжку та наказ про звільнення відправити поштою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.94-95).

Зі змісту Акту ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» від 04.06.2019 вбачається, що заяву про звільнення від 29.05.2019 отримано роботодавцем 04.06.2019 (а.с.147).

Відповідно до наказу № 230-К від 06.06.2019 вбачається, що до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за здійснені ним прогули з 24.05.2019 до 06.06.2019 (а.с.96).

Згідно наказу ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» № 248-К від 20.06.2019 торговельний агент підприємства ОСОБА_1 звільнений з роботи з 20.06.2019 за прогули згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України з виплатою йому компенсації за невикористану відпустку 15 календарних днів за відпрацьований період 08.11.2018 до 20.06.2019 (а.с.39).

22.06.2019 ОСОБА_1 подав ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» письмові пояснення, в яких наголосив про необхідність його звільнення саме на підставі його власноруч написаної заяви, отриманої відповідачем 04.06.2019 (а.с.100-103).

Актом інспекційного відвідування Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК/275/214/АВ від 03.07.2019 встановлено порушення ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» ч.1 ст. 38 КЗпП та ч.1 ст. 47 КЗпП, а саме: ОСОБА_1 29.05.2019 написав заяву щодо звільнення з товариства за власним бажанням; вказану заяву разом із заявою про надання трудової книжки та виплату кінцевого розрахунку через засоби поштового зв`язку товариство отримало 04.06.2019; звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням після закінчення двотижневого строку ТОВ не було проведено (а.с.22-26, 149-151).

В липні 2019 року Кіндрат звернувся з позовом до ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» про поновлення на роботі та стягнення моральної (немайнової) шкоди. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 липня 2022 року (справа № 308/8429/19) поновлено ОСОБА_1 на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 20 червня 2019 року; стягнуто з ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» на користь ОСОБА_1 5 000 грн. моральної шкоди; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.12-16).

Згідно наказу директора ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» Яковенко О.В. №371/2-К від 03.11.2022 вбачається, що ОСОБА_1 поновлено на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 20.06.2019 на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022.

15.11.2022 ОСОБА_1 подав заяву директору ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево», в якій просив надати йому для ознайомлення наказ про поновлення його на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 20.06.2019 на виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022 (а.с.17). На наказі №371/2-К від 03.11.2022 наявний особистий підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з вказаним наказом 15.11.2022 року о 16 год. 51 хв. (а.с.18).

Виконавче провадження №69895002 з примусового виконання виконавчого листа №308/8429/19, виданого 05.09.2022 Закарпатським апеляційним судом про поновлення ОСОБА_1 на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 20.06.2019, закінчено, що стверджено постановою заступника начальника Мукачівського відділу державної виконавчої служби в Мукачівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Танинець І.Р. від 17.11.2022 (а.с.19).

Листами вих.№28 від 15.11.2022, вих.№28/1 від 16.11.2022 відповідачем надіслано ОСОБА_1 перелік документів для оформлення кадрової документації, повідомлення щодо необхідності з`явитись для виконання робочих обов`язків та трудової функції на його робоче місце в кабінет №4 (на 2-гому поверсі, адміністративної будівлі) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.32-33).

16.11.2022 ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» отримано заяву ОСОБА_1 від 15.11.2022 про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною. З вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 у зв`язку із потребою його сина ОСОБА_1 в домашньому догляді, керуючись ч.6 ст.179 КЗпП України та п.3 ст.25 ЗУ «Про відпустки», просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 16.11.2022 по 30.08.2023, з можливістю подальшого продовження цієї відпустки у разі потреби. До заяви додано: копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; довідку ЛКК Ужгородської міської дитячої лікарні №4/83 від 30.08.2022 (а.с.29-31).

Проте, наказом №387-К від 16.11.2022 внесено зміни до наказу №248-К від 20.06.2019 та викладено його в наступній редакції: «Звільнити з роботи торгового агента підприємства ОСОБА_1 з 21 червня 2019 р. з ініціативи працівника згідно ст.38 КЗпП». Крім цього, вказано бухгалтерії провести розрахунки з ОСОБА_1 згідно діючого законодавства та внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Підстава: заява ОСОБА_1 від 29.05.2019, лист ГУ Держпраці в Закарпатській області від 15.07.2019 №07-04/2819, матеріали справи №308/8429/19 (а.с.38).

Копія наказу надіслана ОСОБА_1 23.11.2022, отримана ним 06.12.2022 (а.с.52-53). Оригінал трудової книжки ОСОБА_1 був надісланий 28.11.2022 (а.с.49).

Згідно листа від 21.11.2022, надісланого позивачем засобом поштового зв`язку Укрпошта (накладна №773) ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево», вбачається, що позивач зазначив, що відразу після ознайомлення з наказом про поновлення його на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» ним у присутності працівників поліції була подана заява на відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до 6 років у зв`язку із потребою його сина ОСОБА_1 в домашньому догляді, а тому він знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати. До заяви додано копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 ; довідку ЛКК Ужгородської міської дитячої лікарні №4/83 від 30.08.2022 (а.с.34-36).

23.11.2022 ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» надіслало позивачу повідомлення, у якому вказано, що на момент отримання ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» заяви про надання відпустки за свій рахунок ОСОБА_1 не перебував в трудових відносинах з підприємством, а тому заява про надання відпустки по догляду за дитиною, з додатками, - повернута (а.с.37); повідомлено про необхідність з`явитись для внесення змін до трудової книжки на підставі наказу №387-К від 16.11.2022 (а.с.20).

Оскільки у справі встановлено, що на виконання рішення суду наказом №371/2-К від 03.11.2022 позивача було поновлено на роботі, листом за вихідним номером 28/1 від 16.11.2022 повідомлено позивача про необхідність з`явитись на робоче місце, а тому доводи відповідача, що позивач на час отримання підприємством заяви про надання відпустки не перебував у трудових відносинах з підприємством є безпідставними.

07.12.2022, 16.01.2023 ОСОБА_1 звертався з заявами до начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якій порушив питання відповідальності ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» за порушення трудового законодавства (а.с.47-48, 137), проте отримав відповідь про неможливість проведення перевірки в період дії в Україні воєнного стану (а.с. 136, 138).

Визнаючи незаконним наказ ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» №387-К від 16.11.2022, яким внесено зміни до наказу №248-К від 20.06.2019 та звільнено ОСОБА_1 за частиною першою статті 38 КЗпП України з 21.06.2019, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судовим рішенням по справі №308/8429/19 ОСОБА_1 був поновлений на роботі на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест - Мукачево» з 20.06.2019, то саме з цієї дати і до моменту фактичного поновлення на роботі позивач перебував в стані вимушеного прогулу, тобто трудові правовідносини між сторонами не припинялись, продовжували існувати, а тому звільнення «заднім числом» з 21.06.2019 є неправомірним, нівелює сутність раніше ухваленого рішення суду про поновлення на роботі. Так, місцевим судом було враховано, що волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення за заявою від 29.05.2019 станом на 16.11.2022 було відсутнє, оскільки після закінчення двотижневого строку попередження (19.06.2019) трудовий договір не був розірваний за заявою працівника, позивач з липня 2019 року не наполягав на звільненні за власним бажанням, натомість вчиняв активні дії щодо поновлення на роботі шляхом подання відповідного позову до роботодавця, водночас обрав такий спосіб захисту як поновлення на роботі, а не зміну формулювання звільнення, рішенням суду був поновлений на посаді з 20.06.2019, в подальшому звертався до виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення суду, після ознайомлення з наказом про поновлення 15.11.2022 подав заяву про надання йому відпустки по догляду за дитиною, у зв`язку з чим відповідач не вправі був звільнити його за поданою раніше (у 2019 році) заявою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41 КЗпП України) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45 КЗпП України).

Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №279/3334/17-ц (провадження №61-38688св18) зазначено, що сторони трудових правовідносин не можуть в односторонньому порядку змінювати строки попередження. Працівник, який попередив роботодавця про розірвання на його вимогу трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати таку заяву, за винятком випадків, коли на його місце було запрошено особу в порядку переведення з іншого місця роботи за погодженням між керівництвом двох роботодавців. При цьому, якщо відсутнє усне чи письмове відкликання заяви про звільнення за власним бажанням і після закінчення строку трудового договору його не було розірвано, а працівник не наполягає на звільненні, дія договору вважається продовженою.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» не виконало свій обов`язок щодо своєчасного розірвання трудового договору з позивачем за його заявою від 29.05.2019, наказом №248-К від 20.06.2019 звільнило торговельного агента підприємства ОСОБА_1 з роботи з 20.06.2019 за прогули згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України, що було оскаржено ним у суді, і за результатами розгляду такого спору постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.07.2022 ОСОБА_1 був поновлений на посаді торговельного агента ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» з 20.06.2019.

Доводи скаржника про те, що вказана постанова стосувалася лише поновлення позивача з 20.06.2019 і не визначала жодних інших обмежень чи зобов`язань щодо ТОВ «Укрпромінвест-Мукачево» відносно тривалості взаємовідносин із позивачем, у зв`язку з чим відповідач не позбавлений можливості внести зміни до наказу №248-К від 20.06.2019 для усунення раніше допущеної помилки щодо підстав звільнення ОСОБА_1 у 2019 році шляхом винесення наказу №387-К від 16.11.2022 «Про внесення змін до наказу №248-К від 20.06.2019 р.», є безпідставними та надуманими.

Так, відповідно до пункту 3 глави 1 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, організаційно-розпорядча документація, що є одним з класів управлінської документації, поділяється, зокрема, на розпорядчу, що фіксує рішення нормативно-правового або організаційно-розпорядчого характеру з основних питань діяльності установи, адміністративно-господарських або кадрових (особового складу) питань (постанови, рішення, накази, розпорядження).

Згідно з пунктом 6 глави 1 розділу ІІ зазначених Правил розпорядчий документ може бути відмінено (змінено, доповнено) лише новим розпорядчим документом.

Отже, насправді наказ з кадрових питань як різновид розпорядчого документа може бути змінено і доповнено новим розпорядчим документом.

Внесення роботодавцем змін до наказу з метою виправлення помилки чи дати звільнення не є підставою для визнання такого наказу незаконним. Трудове законодавство не містить імперативних норм, які б забороняли роботодавцю вносити зміни до наказу із зазначеною вище метою.

Необхідною умовою для правильного вирішення трудового спору є оцінка дій роботодавця та встановлення реальних підстав для внесення змін до оспорюваного наказу.

Ураховуючи те, що виданню оспорюваного наказу від 16.11.2019 № 387-К про внесення змін передувала перевірка управління Держпраці у Закарпатській області, виявлення під час цієї перевірки порушення вимог трудового законодавства, наявність судового рішення у справі №308/8429/19, то метою наказу про внесення змін від 16.11.2019 № 387-К не можна вважати виправлення помилки.

Колегія суддів враховує те, що за сталою практикою Верховного Суду наказ роботодавця про внесення змін до наказу про звільнення, з урахуванням фактичних обставин справи, може бути визнаний незаконним, якщо він змінює підстави розірвання трудового договору.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 24 травня 2022 року в справі №703/3231/20 (провадження № 61-6806св21), від 29 березня 2023 року в справі №305/2278/19 (провадження № 61-2866св22).

У справі, яка переглядається, встановлено, що наказом від 16.11.2019 № 387-К внесено зміни до наказу від 20.06.2019 №248-К саме в частині підстав звільнення, що стверджується самим відповідачем.

З огляду на зазначене наказ №387-К від 16.11.2022 «Про внесення змін до наказу №248-К від 20.06.2019 р.» не може вважатись законним, а тому місцевий суд правомірно скасував оскаржуваний наказ.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Правові позиції щодо відшкодування спричиненої працівнику моральної шкоди викладені у постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12, яких притримується і Верховний Суд (зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду від 13 серпня 2020 року у справі № 127/16375/19 (провадження 61-7321св20).

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Кодекс законів про працю України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин .

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його трудових прав - повторним незаконним звільненням та необхідністю повторного звернення до суду за захистом своїх прав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, та, з урахуванням принципів розумності та справедливості на його користь із відповідача підлягає стягненню 3000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Враховуючи те, що додаткове рішення у справі було ухвалено у зв`язку з тим, що судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат, а саме судового збору на користь держави, то оскільки рішення місцевого суду залишено без змін, а додаткове рішення є похідним від нього, тому також підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромінвест-Мукачево» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2023 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 серпня 2023 року.

Головуюча:

Судді: