Провадження №2-з/369/36/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Альта капітал», -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2023 року (зареєстровано 31.07.2023 року) ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080, при цьому заборонити Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області, іншим територіальним органам Міністерства юстиції України, суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим особам, що наділені функціями державних реєстраторів, вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 080.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 29.12.2020 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» було укладено договір № 20/ПК7_ЛУ6 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, де позивач виступила в якості покупця, а відповідач 1 в якості продавця.

Так, згідно вказаного договору, відповідач 1 зобов`язався забезпечити будівництво житлового будинку та передати у власність позивача майнові права на житлове приміщення у цьому будинку квартиру з наступною проектною адресою: квартира проектний АДРЕСА_2 , для подальшої реєстрації за позивачем права власності за умови виконання позивачем усіх своїх зобов`язань як покупця.

Відповідно до п. 2.4 Договору визначено, що орієнтовний строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію ІІ (другий) квартал 2021 року. При цьому встановлено, що продавець має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва та термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до шести місяців, що не буде вважатися порушенням умов Договору.

Відповідно до п. 1.6 Договору продавець, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» гарантує, що на момент укладення та протягом дії цього Договору майнові права та квартиру не будуть обтяжені зобов`язаннями перед третіми особами, у тому числі не є предметом застави, не є предметом купівлі-продажу з третіми особами, не перебувають під арештом, не є предметом судового спору, а також щодо них відсутні будь-які претензії і права третіх осіб.

30.12.2020 року ОСОБА_1 перерахувала в повному обсязі визначену договором суму коштів.

Однак, з настанням строку закінчення будівництва та введення об`єкту в експлуатацію та граничного строку передачі квартири позивачеві, відповідач 1 свої договірні зобов`язання не виконав.

Численні спроби отримати відомості про реальні строки завершення будівництва були безуспішними.

На підставі вище наведеного, заявниця зазначала, що її права були порушенні з боку відповідача 1, оскільки після належного виконання нею своїх зобов`язань за договором, відповідач 1 не виконав свої зобов`язання перед позивачем, не визнав право власності позивача на новостворену квартиру, безпідставно та протиправно зареєстрував право власності на квартиру за собою, та як наслідок протиправно передав повністю оплачену квартиру позивача в іпотеку сторонній особі, уклавши оспорюваних договір іпотеки з відповідачем 2.

Таким чином, на переконання заявниці існує ризик утруднення виконання рішення суду по суті, через те, що відповідач 2, як іпотеко держатель має право на задоволення своїх вимог у разі невиконання основного зобов`язання за рахунок предмету іпотеки спірної квартири.

Відповідно до частини першої ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву позивача слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Позивачем не доведено ризики утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Тому наведенні представником позивача доводи щодо відчуження земельної ділянки відповідачем 2, не можуть бути прийняті судом.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З врахуванням наведеного, суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи співмірність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Суддя А.В. Янченко