Ухвала

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 698/238/22

провадження № 61-8959ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 вважає себе батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки з 2017 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з матір`ю дитини ОСОБА_3 , проживаючи спільно з останньою без реєстрації шлюбу. Після народження дитини з невідомих для позивача причин стосунки між ним та відповідачкою погіршилися, що призвело до припинення спільного проживання.

Під час погіршення відносин ОСОБА_3 виїхала до своєї матері та здійснила реєстрацію народження дитини, яка була проведена за заявою матері дитини у порядку, передбаченому статтею 135 СК України. При цьому, прізвище дитини зазначено як « ОСОБА_5 ». Вказані обставини позбавили позивача права на звернення із заявою про визнання батьківства в порядку, передбаченому статті 126 СК України, оскільки народження дитини вже було зареєстровано відповідно до частини першої статті 135 СК України, а матір`ю дитини не було подано заяви про визнання його батьком в порядку, передбаченому статтею 126 СК України. Посилаючись на наведені у позовній заяві докази позивач стверджував, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено:

визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язано Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження від 13 грудня 2021 року за № 32, складеного виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області, зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язано Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження від 13 грудня 2021 року за № 32, складеного виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області, змінивши прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

наявність емоційного конфлікту між позивачем та відповідачкою, які не перебувають у шлюбі між собою, вплинула на волевиявлення останніх, як батьків новонародженої дитини, що унеможливило проведення реєстрації народження дитини у порядку, передбаченому статтею 126 СК України. Т

відповідачка не заперечує факт біологічного батьківства позивача. При цьому, з урахуванням факту відмови відповідачки від участі у проведенні призначеної судом судово-генетичної експертизи, суд врахував відомості отримані внаслідок медико-генетичного дослідження, згідно яких позивач є біологічним батьком дитини, спір щодо батьківства якої, є предметом даного судового розгляду;

реєстрація органом РАЦС народження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою відбувається лише за спільним волевиявленням, таких жінки та чоловіка. Отже, відсутність волевиявлення з боку будь-кого з батьків дитини унеможливлює проведення реєстрації народження дитини в порядку, передбаченому статтею 126 СК України.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Катеринопільського районного суду Черкаської області від 22 березня 2023 року в частині зобов`язання Катеринопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження від 13 грудня 2021 року за № 32, складеного виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області про батька дитини та прізвище дитини скасовано. У задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

за наявними у справі доказами, поясненнями сторін, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 4

при скасуванні рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Катеринопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області внести зміни до актового запису про народження дитини, суд апеляційної інстанції виходив з того, що покладення зобов`язання на державний орган внести зміни в актовий запис про визначення батька дитини не є необхідним, оскільки рішення суду про встановлення батьківства є підставою для внесення відповідних змін у актовий запис;

окрім цього, апеляційний суд зазначив, що Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) залучений у справі, як третя особа. Проте, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки третьої особи, що є підставою скасування рішення районного суду в цій частині, оскільки суд першої інстанції не вправі був зобов`язувати Катеринопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) вносити зміни до актового запису про народження від 13 грудня 2021 року за № 32, складеного виконавчим комітетом Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області про те, що позивач є батьком дитини та зміну прізвища дитини.

ОСОБА_1 19 червня 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 чеврня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.

Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 20 чеврня 2023 року ці недоліки було усунуто, а саме: надано уточнену касаційну скаргу, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду щодо часткового задоволення апеляційної скарги і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

В уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження судового рішення зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 753/7395/20.

При обґрунтуванні підстави касаційного оскарження судового рішення, ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції було скасовано в частині зміни прізвища дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 ». Разом з тим, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладені у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 753/7395/20, у якій зазначалось про рівність прав батьків на дитину та засади розумності, у зв`язку з чим дитині було надано, зокрема, подвійне прізвище. Тобто з урахуванням практики Верховного Суду, апеляційний суд повинен був, задовольняючи частково апеляційну скаргу відповідача в частині зміни прізвища дитині, постановити рішення, яким присвоїти дитині подвійне прізвище, а саме: « ОСОБА_8 ».

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зазначивши норму права, яку застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у зазначеній у касаційній скарзі постанові Верховного Суду.

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга статті 411 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз уточненої касаційної скарги свідчить, що у ній відсутнє обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 оскаржує постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року щодо часткового задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження про батька дитини та прізвище дитини і просить залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 753/7395/20, в якій, на думку особи, яка подає касаційну скаргу, викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах (що присвоєння дитині подвійного прізвища), що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, не є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Оскільки з урахуванням доводів та вимог касаційної скарги, особою, яка подає касаційну скаргу, не обґрунтовано неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, не зазначено норму права, яку застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Таким чином, особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на постанову Черкаського апеляційного суду від 16 травня 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат