У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2023 Справа №607/13073/23

Провадження №2/607/2718/2023

м. Тернопіль

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Кунець Н.Р., ознайомившись із матеріалами заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «КРЕДИТНІ РІШЕННЯ МОНЕЙ24», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмежено відповідальністю «КРЕДИТНІ РІШЕННЯ МОНЕЙ24», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.07.2023 позовну заяву позивача ОСОБА_1 залишено судом без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зокрема сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у розмірі 1073,60 грн та подати суду оригінал платіжних документів про сплату судового збору.

01.08.2023 судом зареєстровано клопотання на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та доповнення до клопотання, подані представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Кожем`яченко В.В. у яких викладена не згода сторони позивача з вимогами ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.07.2023, а саме посилаючись на постанови Верховного суду від 26.02.2020 у справі №643/2870/18 та від 19.10.2022 у справі 743/14881/21, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , як споживач, звернувся до суду з позовом про захист своїх прав та звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про судовий збір». Окрім цього, зауважує, що споживчі кредити діляться на два типи: гроші до зарплати короткострокові (до 1 місяця) на покриття поточних витрат; купівля кредит на придбання товару, наприклад, побутової техніки. Таким чином, оскільки ТОВ «КРЕДИТНІ РІШЕННЯ МОНЕЙ24» це фінансова компанія, що надає без заставні короткострокові кредити онлайн, так звані «гроші до зарплати», то в розумінні чинного законодавства, кредитний договорів позивача являється споживчим кредитом. З огляду на викладене, просив продовжити розгляд справи.

Однак вважаю, що така позиція сторони позивача не відповідає вимогам закону з огляду на таке.

Так, стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з п.п. 1-1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктами 1-2 ч. 2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що дія цього Закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами.

Обґрунтовуючи підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» представник позивача посилається на постанови Верховного суду від 26.02.2020 у справі №643/2870/18 та від 19.10.2022 у справі 743/14881/21,

Разом з тим, такі доводи представника позивача не заслуговують на увагу, оскільки висновки Верховного Суду викладені у постановах від 26.02.2020 у справі №643/2870/18 та від 19.10.2022 у справі 743/14881/21 зроблені у правовідносинах, які виникли з інших фактичних обставин і не є тотожними із правовідносинами в даній справі.

Варто відзначити, що у постанові Верховного суду від 26.02.2020 у справі №643/2870/18, предметом спору був, виконавчий напис нотаріуса по стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке змінило назву на ПАТ КБ «Приватбанк» 24.10.2007 за умовами якого він отримав на споживчі потреби кредит в розмірі 8 000 грн з кінцевим терміном повернення до 31.10.2010.

Крім того, у постанові Верховного суду від 19.10.2022 у справі 743/14881/21, предметом спору був, виконавчий напис нотаріуса по стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним між позивачем та АТ «Ідея Банк» 25.03.2019 за умовами якого він отримав на споживчі потреби кредит в розмірі 57 397 грн з кінцевим терміном повернення до 25.03.2021.

На вище вказані договори поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування» та вони відповідають визначенню споживчого кредиту передбаченого п.п. 1-1, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», таким чином до досліджених Верховним Судом правовідносин у постановах від 26.02.2020 у справі №643/2870/18 та від 19.10.2022 у справі 743/14881/21 застосовуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Водночас, предметом розгляду даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 143092 від 11.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення у безспірному порядку з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «КРЕДИТНІ РІШЕННЯ МОНЕЙ24» заборгованість за Кредитним договором № -3 від 29.03.2018, за умовами якого ОСОБА_1 отримав фінансовий кредит в розмірі в розмірі 3000 грн, строком на 30 календарних днів.

Окрім цього, відповідно до п. 3 Додаткової угоди № -3 від 29.03.2018 до Кредитного договору № від 29.03.2018, Кредитодавець надає Позичальнику кредит з цільовим призначенням не на споживчі цілі.

З огляду на викладене, норми Закону України «Про захист прав споживачів» на вказані правовідносини не поширюються, а відтак відсутні підстави для застосування ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» та звільнення позивача від сплати судового збору.

Факт того, що не до усіх позовів про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким що не підлягає виконанню застосовується ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», також підтверджується ухвалою Верховного суду від 27.05.2021 у справі 320/10834/18, провадження 61-7345ск21.

При цьому твердження представника позивача, що споживчі кредити діляться на два типи: гроші до зарплати короткострокові (до 1 місяця) на покриття поточних витрат; купівля кредит на придбання товару, наприклад, побутової техніки, вважаю безпідставними та надуманими, оскільки пункт 1 ч. 2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» чітко вказує, що на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця дія Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється.

Таким чином, недоліки позовної заяви вказані в ухвалі судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2023 позивачем усунуті не були, зокрема позивачем не сплачено судовий збір за одну вимогу немайнового характеру про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у розмірі 1073,60 грн та не подано суду оригінал платіжних документів про сплату судового збору.

За таких обставин, суддя приходить до висновку, що вимоги ухвали позивачем не виконані та недоліки позовної заяви не усунуті.

Не усунення недоліків перешкоджає подальшому руху позовної заяви.

За змістом ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи те, що позивач у встановлений строк не усунув недоліки позовної заяви, яка залишена без руху, її слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись ст.293, 294, 185 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «КРЕДИТНІ РІШЕННЯ МОНЕЙ24», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 02.08.2023.

СуддяН. Р. Кунець