Справа № 361/8899/21
Провадження № 2/361/656/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та зобов`язання сплатити компенсацію,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та зобов`язання сплатити компенсацію.

Позивач зазначив, що протягом тривалого періоду часу перебував в особистих стосунках із ОСОБА_3 , мав намір з нею одружитися, проте серйозних намірів на побудову сім`ї в останньої не було.

Водночас, коли сімейний стан позивач змінився, він одружився, ОСОБА_3 постійно втручалася у чужу сім 'ю, що, у свою чергу призвело до розірвання шлюбу.

Внаслідок побутової суперечки між батьками ОСОБА_3 та позивачем, що переросла у замах на життя останнього, були відкриті кримінальні провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122, частиною першою статті 125 КК України.

У вказаних кримінальних проваджень відповідач ОСОБА_2 є свідком.

Так, думку позивача, у судовому засіданні під час допиту у якості свідка відповідач звела наклеп на нього, зокрема, стосовно здійснення погрози свідкам, розповсюдження листівок з погрозами, розклеювання фотографій порнографічного характеру.

Діями відповідача, що виразилися у лжесвідченнях та звинуваченні у вчиненні ним кримінальних правопорушень, позивачу завдано душевних страждань.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь компенсацію за приниження честі та гідності у розмірі 50 000 гривень 00 копійок.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У відзиві на позовну заяву відповідач вказувала на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Наголошувала на тому, що вона є свідком у кримінальному провадженні №0004768 за обвинуваченням позивача ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України. Звертала увагу на те, що після давання нею показань вона систематично почала отримувати від позивача листи та смс-повідомлення із погрозами. Після цього з позивачем більше не спілкувалась.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 122, частиною першою статті 125 КК України, перебувають у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області, справа №361/4131/17.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказав, що на підставі лжесвідчень відповідача проти нього порушено кримінальне провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 викладено правовий висновок такого змісту: «При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право».

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Суду необхідно надати оцінку балансу права особи на свободу вираження поглядів та права особи на повагу до його гідності і честі, на недоторканність ділової репутації та на приватність.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі №757/22307/19.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, обов`язковому визначенню підлягає характер такої інформації та з`ясовування того, чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи.

Конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в засобах масової інформації) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №203/4088/20.

Кожен здійснює згідно зі статтею 297 ЦК України особисте немайнове право на повагу до своєї гідності та честі відповідно до статті 13 цього Кодексу з розрахунку на недоторканність, в тому числі, своєї гідності, яка, належачи до морально-етичної категорії, під собою має на увазі, зокрема, самоповагу людської особистості, включаючи думку про себе і пов`язані з цим емоції, які складають суб`єктивну емоційну оцінку власної значущості для суспільства. Тому абсолютному праву на повагу до гідності кореспондує обов`язок утримуватися від характеристики людини, протилежної її баченню своєї внутрішньої цінності, що не відповідає усвідомленому нею своєму призначенню в житті, інакше людина потерпає від приниження у власних очах, завданого посяганням у формі образи, в якій знайшов прояв неповаги до її гідності, що відповідно до змісту цього права, способу його порушення та спричинених цим наслідків зумовлює спрямованість вимоги про принесення вибачень на відновлення поваги до гідності у відповідній людській спільноті, можливість якого допускається спеціальними правилами частини другої статті 275 ЦК України, окрім способів захисту за статтею 16 ЦК України.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань (частина перша статті 65 КПК України).

При розгляді даної справи по суті позивачем не доведено порушення відповідачем його особистих немайнових прав, завдання шкоди немайновим благам, а також стягнення із відповідача на його користь компенсації за приниження честі та гідності у розмірі 50 000 гривень. Показання свідка під час доказування у кримінальному провадженні не може бути підставою для задоволення позову, оскільки оцінка достовірності показань свідка та інших процесуальних джерел доказів є процесуальною діяльністю і здійснюється слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом на підставі закону і в межах їх процесуальних повноважень.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову за недоведеністю.

Керуючись Конституцією України та ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та зобов`язання сплатити компенсацію - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський