ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2023 року м. Кропивницький

справа № 387/638/20

провадження № 22-ц/4809/823/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна прокуратура, Державна Казначейська служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Державної Казначейської служби України на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року, ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

17 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення суми позовних вимог (а.с.191-192 т.3), просила стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь 66 270 грн в рахунок відшкодування сум, сплачених нею у зв`язку з наданням юридичної допомоги у кримінальній справі №0000006, внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури, 2 394,28 грн - у відшкодування витрат на проїзд до місця судового розгляду справи, суму коштів, що дорівнює 180 мінімальних заробітних плат в Україні на момент ухвалення судового рішення, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування та прокуратури по притягненню до кримінальної відповідальності, та судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу в цій справі та витрат на проведення судово-психологічної експертизи 19 735,15 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відносно позивача слідчим Добровеличківського ВП ГУНП в Кіровоградській області проводилось досудове розслідування, внесено до ЄРДР 24.02.2016 за №0000006 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України.

Вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019 ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та виправдано її за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2020 зазначений вирок залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 12.05.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вищевказані вирок і постанову судів стосовно ОСОБА_1 .

Позивач протягом тривалого періоду була вимушена регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачати на це свій вільний та робочий час, тому внаслідок протиправних дій досудового слідства та прокурора, а саме в період з 06.06.2016 по 04.02.2020 їй було спричинило моральну та майнову шкоду. Зокрема впродовж зазначеного проміжку часу вона була вимушена захищатись від незаконного кримінального переслідування, для чого користувалась послугами адвоката. Крім того через систематичний тривалий стрес на роботі та психологічну напругу ОСОБА_1 захворіла на псоріаз.

Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для неї та її родини стресові наслідки, що призводило до душевних страждань.

За результатами судово-психологічної експертизи можливий орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) ОСОБА_1 може складати 180 розмірів мінімальної заробітної платив Україні, що діє на момент винесення рішення суду.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 294 576,70 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 58 870 грн на відшкодування витрат понесених за надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні за №0000006 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведену експертизу №4928 від 22.12.2022 у пропорційному розмірі до задоволеної позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди у цій справі в розмірі 4820,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, щопозивач перебувала під слідством та судом з 06 червня 2016 року (з моменту вручення ОСОБА_1 підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України) по 04 лютого 2020 року (набрання ухвалою апеляційною інстанцією законної сили), тобто 43 місяці 29 днів.

Суд зазначав, що в ОСОБА_1 перебувала стаціонарному лікуванні, хворіла відповідно до виписок з медичних закладів дерматологічним захворюванням шкіри пов`язаного з псоріатричною діадою, перебувала 3 роки 7 місяців 29 днів під слідством та судом, водночас не можна пов`язувати наявний фізичний перелом в районні відділу хребта позивача із заподіяною моральною шкодою внаслідок відсутності причинно-наслідкових зв`язків між заподіяною шкодою та наслідками, ОСОБА_1 мала більш ніж 20-ти річний стаж медичного працівника - лікаря, у зв`язку із незаконним обвинуваченням постраждала її ділова репутація. Позивачкою у встановленому законом порядку доведено завдання їй моральної шкоди, оскільки у кримінальному провадженні за обвинуваченням було винесено виправдовувальний вирок.

Суд врахувавши характер і обсяг страждань, яких зазнала заявниця, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, ступеня зниження престижу, репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, вимоги розумності і справедливості, визначив моральну шкоду у розмірі 294 576,70 грн.

Оцініючи висновок експерта за результатами судово-психологічної експертизи, суд вказав, що в ньому зазначено орієнтовний можливий розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду загалом, та не вказано розміру й ступенів тяжкості за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду, яку завдано позивачу.

Стягуючи частково заявлені позивачем витрати, понесені із розглядом кримінальної справи, суд зауважив, що адвокат Чорноус О. П. надавав послуги, починаючи зі стадії досудового розслідування справи 14.09.2016 та супроводжував захист ОСОБА_1 до вирішення кримінального провадження № 0000006 в Кропивницькому апеляційному суді до 04.02.2020, при цьому в матеріалах справи наявні банківські квитанції про сплату адвокатському бюро "Чорноус і партнери" на суму 58 870 грн.

Суд вважав, що позивач підтвердила банківськими квитанціями свої витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 58 870 грн, які підлягають стягненню.

Крім того, позивач понесла судові витрати за проведення експертизи у розмірі 19 735,15 грн, які підлягають компенсації пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 4820,50 грн.

Позивачем не доведено належними доказами, що поїздки за маршрутом м. Помічна-Кропивницький, Кропивницький-Помічна, Помічна-Одеса, Одеса-Помічна мають відношення до прибуття до органів досудового розслідування та до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, враховуючи, що постійне місце проживання позивачки є м. Помічна Кіровоградської області, а не місто Одеса, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 831,86 грн на відшкодування витрат понесених за надання професійної правничої допомоги.

Суд виходив з того, що заявлена ОСОБА_1 сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем в розмірі 10000 грн за складання та направлення матеріалів позовної заяви є значно завищена та оцінюється судом у розмірі 3000 грн без застосування додаткового гонорару у такій самій сумі враховуючи, що доказів обґрунтованості надання додаткового гонорару адвокату відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, суду не надано, тому підлягають стягненню доведені витрати на правничу допомогу за оформлення та складання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог виходячи із розміру 3000 грн, що становить 831,86 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Позивач подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 206 000 грн компенсації моральної шкоди, 58 870 грн компенсації витрат на професійну правничу допомогу та судові витрати у справі, які складаються з витрат за проведення судової експертизи №4928 від 22.12.2022, а також вирішити про стягнення витрат понесених на правничу допомогу, пов`язану із переглядом справи апеляційним судом.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що протягом тривалого періоду позивач була вимушена регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачати на це свій вільний та робочий час, тому внаслідок протиправних дій досудового слідства та прокурора, а саме в період з 06.06.2016 по 04.02.2020 їй було спричинило моральну та майнову шкоду. Зокрема впродовж зазначеного проміжку часу остання була вимушена захищатись від незаконного кримінального переслідування, для чого користувалася послугами адвоката.

Через систематичний тривалий стрес на роботі та психологічну напругу позивач захворіла на псоріаз.

Сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для неї та її родини стресові наслідки, що призвело до душевних страждань і спонукало позивача звернути до суду з цим позовом.

Згідно висновку експерта № 4928 від 22.12.2022, складеного за результатами проведення судово-психологічної експертизи, можливий (орієнтовний) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) Позивачу може складати 180 розмірів мінімальної заробітної плати в України, що діє на момент винесення рішення суду. Висновок експерта від 22.12.2022 є обґрунтованим, не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумніви в його правильності. Відповідачем вказаний висновок не спростовано, доказів на противагу висновку не надано. Методика психологічного дослідження у справах щодо заподіяння моральних страждань особі та відшкодування моральної шкоди" реєстраційний код № 14.1.75, є чинною та на момент розгляду справи не скасована.

Не погоджуючись із рішенням суду та додатковим рішенням, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.04.2023 та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2023, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову до Державної казначейської служби України повністю.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що ДКСУ жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачу не завдала (до того ж сама позивач не вказує на ДКСУ як порушника своїх прав).

Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України ДКСУ не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.

Не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди в розмірі 294 576,70 грн.

Зазначає, що судом не враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27.06.2018 по справі № 497/2885/15-ц (провадження № 61-19064св 18), згідно з якою Верховний Суд визначив ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права і залишив без змін рішення апеляційного суду в частині відшкодування моральної шкоди, яким для розрахунку відшкодування моральної шкоди застосовано мінімальний розмір заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат у розмірі 1 921,00 грн.

Витрати, понесені ОСОБА_1 за надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні за №0000006, є необґрунтовано завищеними, виходячи з факторів, які впливають на розрахунок витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2023 стягнуто із Державного бюджету України через Державну Казначейську службу України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 831,86 грн на відшкодування витрат понесених за надання професійної правничої допомоги.

Вважає, що оскільки представник позивача ОСОБА_2 не є стороною у справі додаткове рішення в цій частині не відповідає вимогам процесуального законодавства і підлягає скасуванню.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області також подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Не враховано, що відсутні підстави для висновку про незаконні дії чи бездіяльність органів слідства, що спричинили заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 .

Розмір відшкодування шкоди залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду.

Позивач звернулась до суду з порушенням процедури звернення, доказів звернення до ОВС із відповідною заявою не надала, розрахунок сум на відшкодування шкоди ОВС не проводився.

На підтвердження своїх доводів, позивач не надає жодних розрахунків та доказів, які б вказували на те, в чому ж полягає спричинена моральна шкода, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача/органи досудового слідства/, (наприклад медичні картки, епікризи, аналізи, психіатричні експертизи, звернення і рекомендації лікарів та інше) і вини останнього в її заподіяні.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Договори про надання правничої допомоги від 29.06.2016, 14.09.2016, 31.07.2019, жодним чином не ідентифікують надання такої допомоги саме в рамках досудового розслідування чи судового розгляду кримінальної справи стосовно позивача, а лише містять зазначення певного органу (поліції чи суду). В договорі не прописано які саме послуги будуть надаватися адвокатом. Крім того, акти приймання передачі, взагалі не містять розрахунків витрачених годин та виду надання таких послуг, загальну їх тривалість, вартість години такої послуги, в чому вона полягає з детальним обґрунтуванням, кількість витрачених годин та здійснення певних дій, кількість годин протягом якого здійснювалася участь в судових засіданнях та ін.

Звертає увагу на те, що при дослідженні висновку судово-психологічної експертизи варто звернути увагу на методики, які були застосовані при її проведенні, оскільки якщо така методика виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України то вказана експертиза є недопустимою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Кіровоградська обласна прокуратура подала відзив на апеляційні скарги, в якому просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзиви на апеляційні скарги не подано.

Державна казначейська служба України свого представника в судове засідання не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників позивача адвокатів: Боруша А. О. та Науменка І. Ф., які підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечували проти задоволення інших скарг, представника відповідача ОСОБА_3 , який підтримав доводи апеляційної скарги ГУНП в Кіровоградській області та заперечував проти задоволення скарги позивача, прокурора Бабенко М. В., яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а судові рішення змін в редакції цієї постанови.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно інформації, опублікованої на сайті "Весь Кіровоград" від 17.05.2016 працівники Помічнянської лікарні видавали підроблені медичні довідки, відомості внесено до ЄРДР за ч.1 ст.366 КК України (т.3 а.с.23).

Згідно копії повідомлення про підозру від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.366 КК України, та вручено підозру 06 червня 2016 року (т.1 а.с.215-249).

Відповідно до копії обвинувального акту від 28.07.2016, затвердженого прокурором Добровеличківського відділу Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області Лабенко Н. В., ОСОБА_1 обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.366 КК України (т.1 а.с.82-83).

Згідно копії вироку Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019, який залишено без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року (т.1 а.с.84-136), ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано за недоведенням вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України (т.2 а.с.1-49).

Ухвалою Верховного суду від 12 травня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019 та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року (т.1 а.с.137-139).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_1 до комунального закладу "Помічнянська лікарня" Добровеличківського району Кіровоградської області про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Визнано незаконним та скасовано наказ головного лікаря комунального закладу "Помічнянська лікарня " Добровеличківського району Кіровоградської області № 01 від 06.06.2016 року" Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідувача поліклінічним відділенням з виконанням функцій лікаря по експертизі тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 "(т.1 а.с.140-142).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 29.03.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2016 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 30 грудня 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до КЗ "Помічнянська лікарня" Добровеличківського району Кіровоградської області задоволено частково (т.1 а.с.143-146).

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 30.11.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01 квітня 2016 року в частині відмови у визнанні наказу головного лікаря незаконним скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позов ОСОБА_1 до КЗ "Помічнянська лікарня", третя особа ОСОБА_4 про визнання незаконним наказу головного лікаря задоволено. Визнано незаконним наказ головного лікаря КЗ "Помічнянська лікарня" за № 6/162 від 25.11.2015 про накладення обов`язків голови ЛЕК. В іншій частині рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.04.2016 залишено без змін ( т.1 а.с.147-149).

Згідно копій проїзних документів серії ДЛ №277228 від 30.03, серії ДК №982746 від 26.04, серії ДП №869262 від 21.06., серія ДН №537881 від 12.11, серія ДН № 015994 від 09.11, серія ДН № 947884 від 28.11, серія ДО №011284 від 21.12, серія ДО № 203811 від 04.03, серія ДО № 883225 від 29.03,серія ДС №091330 від 05.10,серія ДС №066943,серія ДС №068792, серія ДС №438307, серія ДС № 101617 від 12.11,серія ДС № 453137 від 19.06, серія ДС №641019 від 11.03, серія ДС № 489512 від 26.11; посадочних документів від 22.06.2017, 30.06.2017, 24.07.2018, 10.10.2017, 02.11.2017, 28.11.2017, 12.11.2017, 11.12.2017, 19.01.2018, 02.02.2018, 03.03.2018, 02.03.2018, 28.03.2018, 05.05.2018, 04.08.2018, 12.06.2018, 03.04.2019 та фіскальних чеків від 12.09.2018, 07.04.2019, 09.09.2018, 09.04.2018 ОСОБА_1 здійснювались поїздки за маршрутом м. Помічна-Кропивницький, Кропивницький-Помічна, Помічна-Одеса, Одеса-Помічна (т.1 а.с.150-156).

Відповідно до копії направлення на консультацію від 29.12.2016 ОСОБА_1 встановлено діагноз надрив зв`язок (т.1 а.с.157).

Згідно копій консультативного висновку спеціаліста, виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 , висновку обласної лікарсько-консультативної комісії встановлено діагноз надрив попереднього грудного відділу (т.1 а.с. 158-160).

Відповідно до копій листа непрацездатності від 06.05.2016 та епікризу стаціонарної хворої №6472 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 18.04.2016 до 06.05.2016 (т.1 а.с.165-166).

Згідно висновку обласної лікарсько-консультативної комісії №256 від 30.12.2016 ОСОБА_1 направлена з Добровеличківської ЦРЛ, діагноз закритий слабоконсолідований компресійний перелом тіла хребця, острохондроз поперекового відділу хребта (т.3 а.с.35).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого діагноз ОСОБА_1 надрив попердньо-грудного відділу хребта (т.3 а.с.34).

З виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6472, №10585 вбачається, що діагноз ОСОБА_1 є вульгарний псоріаз, папуло бляшечна форма, прогресуюча стадія (т.3 а.с.35-36).

Відповідно до висновку експерта №4928 від 22.12.2022 за результатами судово-психіатричної експертизи ситуація, яка досліджується за справою (притягнення позивача до кримінальної відповідальності шляхом відкриття слідчим відділенням Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 24.02.2016 за №0000006 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366 КК України, з часу оголошення про підозру 06.06.2016 та до часу виправдання ОСОБА_1 за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України ухвалою Кропивницького апеляційного суду 04.02.2020 та вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019, який залишено без змін), була для ОСОБА_1 психотравмувальною. ОСОБА_1 внаслідок досліджувальної ситуації завдані страждання ( моральна шкода) з психологічної точки зору. В межах наданих на дослідження матеріалів можливий (орієнтований) розмір грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) цивільному позивачу ОСОБА_1 може складати 180 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, що діє на момент винесення відповідного рішення суду (т.3 а.с. 133-165).

До позову додано договір про надання правової допомоги від 14.09.2016 та додатку №1 до договору від 14.09.2016, згідно якого ОСОБА_1 уклала договір з адвокатським бюро "Чорноус і партнери" про надання правничої допомоги у Новоархангельському районному суді Кіровоградської області, гонорар за надання правничої допомоги складає 50 000 гривень 00 копійок (т.1 а.с.167-168).

Відповідно до договору про надання правової допомоги від 29.06.2016 та додатку №1 до договору від 29.06.2016 ОСОБА_1 уклала договір з адвокатським бюро "Чорноус і партнери" про надання правничої допомоги у Добровеличківському ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області, гонорар за надання правничої допомоги складає 4000,00 грн (т.1 а.с.170-171).

Згідно актів приймання-передачі наданих послуг від 23.04.2019 та від 01.08.2016 ОСОБА_1 сплатила послуги за правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн та 4000,00 грн (т.1 а.с.169,172).

З договору про надання правової допомоги від 31.07.2019 та додатку №1 до договору від 31.07.2019 встановлено, що ОСОБА_1 уклала договір з адвокатським бюро "Чорноус і партнери"про надання правничої допомоги у Кропивницькому апеляційному суді, гонорар за надання правничої допомоги складає 15000,00 грн (т.1 а.с.173-174).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 04.02.2020 та ОСОБА_1 оплатила послуги за правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн (т.1 а.с.175).

Відповідно до квитанцій за 2018-2020 ОСОБА_1 здійснювала перерахунок коштів на рахунок адвокатським бюро "Чорноус і партнери" на загальну суму 58 870 гривень (т.1 а.с.176-180).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статтях 1167, 1176 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Згідно з пунктом 1 частини першої та частини другої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 указаного Закону).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За змістом статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством і судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, ураховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування. Обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Разом із цим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21) й інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28) Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21).

Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02.09.2022 року у справі №711/4624/21, провадження №61-5128св22.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Факт того, що правоохоронними органами незаконно повідомлено позивачу про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та вчинено необґрунтоване кримінальне переслідування знайшов своє підтвердження належними та допустимими доказами, за вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019, який залишено без змін ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року (т.1 а.с.84-136), ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та виправдано за недоведенням вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що моральна шкода виникає внаслідок правопорушення (в тому числі порушення прав людини і основних свобод), а тому ухвалюючи рішення щодо порушення цих прав і свобод, суд одразу визначає можливість відшкодування моральної шкоди та її розміри, якщо про це просить заявник.

У справі «Мельниченко проти України» (заява №17707/02) від 19.10.2004, суд повторює, «що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави».

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження №12-208гс18) зроблено висновок, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок незаконного кримінального переслідування і безпідставного обвинувачення у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.366 КК України, органами досудового слідства та прокуратури ОСОБА_1 завдано моральної шкоди.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023, який складає 6 700 грн.

Врахувавши тривалість перебування позивача під слідством та судом, а саме 3 роки 7 місяців 29 дні, характер і обсяг страждань, яких позивач зазнала внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством та судом; тяжкість вимушених змін у її життєвих відносинах; ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану; суд дійшов правильного висновку, що необхідним і достатнім розміром відшкодування моральної шкоди є 294 576,70 грн.

Позивач у поданому позові просить стягнути на її користь моральну шкоду з Державного бюджету України з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України суму, що дорівнює 180 мінімальних заробітних плат в Україні на момент винесення судового рішення в рахунок відшкодування моральної шкоди відповідно до результатів проведеної судово-психологічної експертизи №4928 від 22.12.2022.

Дослідивши вказаний висновок експерта встановлено, що він містить орієнтовний можливий розмір грошової компенсації за завдану моральну шкоду загалом, без зазначення розміру й ступенів тяжкості за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду, яку завдано ОСОБА_1 , та не встановлено чіткої градації чисельних показників коефіцієнтів застосованої у експертизі формули визначення моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачу шкоди, суд керувався принципами розумності, справедливості та співмірності, забезпечив позивачеві відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, який є співмірним з понесеними моральними стражданнями, враховуючи встановлені фактичні обставини справи.

При визначені розміру моральної шкоди завданої позивачу суд правомірно виходив з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення їй про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду, інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) (пункт 6.21) та Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17 (провадження № 61-1891св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 1527/4804/12 (провадження № 61-6778св21).

Отже, слід змінити резолютивну частину рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року та додаткового рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року, виключивши з неї посилання на орган, з якого здійснюватиметься стягнення - Державну казначейську службу України.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 296/4623/19 (провадження № 61-18635св21).

Доводи Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про те, що позивачем не доведено протиправних (неправомірних) чи незаконних дій слідчих під час здійснення досудового розслідування підлягають відхиленню, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (пункт 1 частини першої статті 2) передбачено право на відшкодування моральної шкоди у випадку постановлення судом виправдувального вироку.

Тобто за наявності виправдувального вироку, який набрав законної сили, позивач не зобов`язаний доводити незаконність конкретної слідчої чи процесуальної дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (провадження № 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19)).

Судом встановлено, що вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08.04.2019, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, та виправдано її за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України.

Таким чином, суд на підставі правильно встановлених фактичних обставин справи та належної оцінки поданих сторонами доказів та їх доводів, зробив вірний висновок про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За правилами ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок повідомлення про підозру та інших процесуальних дій в ході кримінального провадження позивачу ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі постановленого щодо неї виправдувального вироку суду.

Суд першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 незаконно перебувала під слідством і судом з 06 червня 2016 року по 04 лютого 2020 року, тобто 43 місяці 29 днів, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2023, який складає 6 700 грн, відтак враховуючи характер і обсяг страждань, яких вона зазнала, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її життєвих і суспільних стосунках, ступеня зниження престижу, репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, вимоги розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 294 576,70 грн, що спростовує доводи апеляційних скарг у відповідній частині.

Згідно з пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

До цих сум відносяться суми, сплачені адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі.

У КПК України визначено, що юридична допомога у кримінальному провадженні (кримінальній справі) включає дії адвоката як на стадії досудового розслідування, так і судового провадження.

До правової допомоги належать консультації, роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво в судах.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 565/1372/21 (провадження № 61-12476св22).

Матеріалами справи підтверджується, що при розгляді кримінальної справи інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Чорноус О. Відповідно до квитанцій за 2018-2020 позивач внесла оплату за отриману нею юридичну допомогу на рахунок адвокатським бюро "Чорноус і партнери" кошти на загальну суму 58 870 гривень (т.1 а.с.176-180).

Суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати у вигляді сплачених сум за надання юридичної допомоги є цілком обгрунтованими, пов`язані з довготривалістю досудового слідства, розглядом справи в суді, підготовкою захисником значної кількості документів та правомірно стягнуті на користь позивача в розмірі 58 870 грн.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо недоведеності і безпідставності заявленого позивачем розміру витрат на юридичну допомогу в кримінальній справі через відсутність детального опису робіт, інформації щодо гонорару (погодинного або фіксованого), порядку його оплати тощо, є безпідставними, оскільки містять посилання на порядок розподілу судових витрат під час розгляду справ судом цивільної юрисдикції та не стосуються порядку відшкодування витрат на юридичну допомогу, понесених особою під час розгляду кримінального провадження, у випадку звернення суду з позовом про стягнення шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Доводи апеляційної скарги ДКСУ щодо компенсації витрат на правничу допомогу в цивільній справі є обгрунтованими в частині помилкового їх стягнення на користь адвоката Майнард Н. О., яка представляла інтереси позивача ОСОБА_1 .

Згідно з п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті, але не врахував правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17 (провадження № 61-1891св21), від 22 вересня 2021 року у справі № 1527/4804/12 (провадження № 61-6778св21), колегія суддів вважає за необхідне змінити резолютивні частини рішення суду та додаткового рішення суду першої інстанції, виключивши з них посилання на орган, з якого здійснюватиметься стягнення - Державну казначейську службу України.

Крім того необхідно вказати, що витрати на правничу допомогу стягуються з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у визначеному судом розмірі 831,86 грн пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки по суті вирішення спору оскаржене судове рішення та додаткове рішення суду залишені без змін, а подані скарги без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційних скарг покладається на осіб, які їх подали, і поверненню не підлягає, також не підлягають компенсації витрати, понесені на правничу допомогу, пов`язану із переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної Казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року змінити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 294 576,70 грн.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 58870,00 грн на відшкодування витрат понесених за надання професійної правничої допомоги у кримінальному провадженні.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертизи №4928 від 22.12.2022 у розмірі 4820,50 грн.

Додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року змінити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 831,86 грн у відшкодування витрат понесених за надання професійної правничої допомоги.

В іншій частині рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2023 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник