Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/4640/23
Провадження № 2/711/1730/23
РІШЕННЯ
08 серпня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання - Дубини В.В.,
представника відповідача Старчевода С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди,-
17 липня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просив стягнути з Департаменту соціальної політики ЧМР на його користь моральну шкоду в сумі 93 800,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він являється військовослужбовцем Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, учасником бойових дій. До 05 травня 2022 року відповідач повинен був виплатити йому, як учаснику бойових дій, разову грошову допомогу у розмірі 9670 грн., що передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Натомість відповідачем виплачено таку допомогу в розмірі 1491 грн., внаслідок чого він змушений був звертатись до адміністративного суду за захистом своїх прав. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 580/6019/22 задоволено частково його апеляційну скаргу, скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2023 року та ухвалено постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо нарахування та перерахунку для виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік в розмірі меншому, ніж установлений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити перерахунок належної ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених сум, та перерахувати відповідну суму коштів на рахунок Черкаського зонального відділу ВСП для її виплати ОСОБА_1 . Тобто, судовим рішенням підтверджено протиправність та не законність прийнятого рішення відповідачем. Позивач стверджує, що протиправними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та приниженні честі і гідності. Розмір моральної шкоди обґрунтовує тим, що завдана шкода викликала у нього негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Вказав, що йому притаманне особливо розвинуте емоційне сприйняття дійсності та почуття справедливості, тому нехтування відповідачем його правом сприймалося ним як прояв образи з боку відповідача, що призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самочуття, емоційного хвилювання. Внаслідок протиправних дій відповідача було порушено стан його душевної рівноваги, для відновлення якого доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, у зв`язку з чим, він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати. Також були порушені його нормальні життєві зв`язки з партнерами та друзями. Завдану моральну шкоду оцінив в розмірі 93 800 грн., яку обчислив виходячи з розміру мінімальної заробітної плати для працездатних осіб (6700 грн) за кожен місяць порушеного права.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 липня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву.
02 серпня 2023 року представником Департаменту соціальної політики ЧМР подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовував тим, що позивачем не надано доказів заподіяння шкоди його здоров`ю, не надано підтверджень вимушених змін у його життєвих і робочих стосунках, зниження престижу його ділової репутації, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, розмір разової грошової допомоги до 5 травня фінансується за рахунок коштів державного бюджету, а її виплата не належить до самоврядних повноважень органів місцевого самоврядування (в даному випадку департаменту), а є делегованим повноваженням, а відтак її розмір не може бути змінений департаментом. Нарахування та виплата такої допомоги здійснювалась у розмірах, встановлених Порядком використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених до виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертв нациських переслідувань, затвердженим постановою КМУ № 540 від 07.05.2022, та в межах доведених державою кошторисних призначень, а відтак відсутня вина департаменту у нарахуванні та виплаті допомоги в меншому розмірі, ніж передбачено законом.
В засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, 18 липня 2023 року через систему «Електронний суд» подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без його участі.
Представник відповідача Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради за довіреністю Старчевод С.А. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_1 від 27 січня 2021 року.
Позивач отримав разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік в розмірі 1 491 грн.
07 червня 2022 року відповідачу подано колективну заяву за підписом, зокрема позивача, в якій заявники просили здійснити нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2022 рік, виходячи з розміру 5 мінімальних пенсій за віком в сумі 9 670,00 грн.
Листом від 27 червня 2022 року № 7437/715/01-9 відповідач у відповідь на вказану заяву повідомив, що щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2022 рік підлягає нарахуванню і виплаті в розмірах, визначених постановою КМУ № 540, зокрема в розмірі 1 491,00 грн. для учасників бойових дій.
Позивач, вважаючи порушеним своє право на отримання вказаної соціальної допомоги в належному розмірі, звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 580/6019/22 визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо нарахування та перерахунку для виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік в розмірі меншому, ніж установлений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язано Департамент соціальної політики Черкаської міської ради здійснити перерахунок належної ОСОБА_1 грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням виплачених сум, та перерахувати відповідну суму коштів на рахунок ІНФОРМАЦІЯ_1 для її виплати ОСОБА_1 .
Зазначені обставини справи підтверджуються постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року у справі № 580/6019/22, а відтак на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не потребують доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджував, що незаконною відмовою у нарахуванні щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком йому була завдана моральна шкода, яка полягає, у стражданні та приниженні, яких він зазнав внаслідок протиправних дій. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, внаслідок чого погане самопочуття, пригнічений настрій, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я.
Статтею 3 Конституції України проголошено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1173, 1174 ЦК України.
Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (стаття 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження.
По обставинам спірних правовідносин в даній справі судом встановлено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є протиправні дії відповідача, які полягали у відмові здійснити нарахування та виплату щорічної одноразової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2022 року в розмірі, що передбачений частиною 5 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ) в редакції, що діяла на момент виникнення спору, оскільки відповідач заперечував можливість реалізації відповідного права позивача та у своїй діяльності помилково керувався постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».
Протиправний характер дій відповідача встановлений постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 липня 2023 року по справі № 580/6019/22, а тому вказаний факт не підлягає доказуванню, враховуючи норми частини 4 статті 82 ЦПК України.
Суд звертає увагу, що позивач є учасником бойових дій та діючим військовослужбовцем.
З 24.02.2022 і по теперішній час на території України діє режим воєнного стану, що обумовлений збройною агресією Російської Федерації проти України.
В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії російської федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України та ветеранів війни, які брали участь у захисті Батьківщини та в бойових діях є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України.
Усвідомлюючи та високо цінуючи внесок ветеранів у безпеку й оборону України, захист розвитку й існування її громадянського суспільства, держава покладає на себе зобов`язання забезпечити гідну систему підтримки ветеранів, їхніх сімей та членів сімей загиблих (померлих) захисників України. Державна система підтримки ветеранів повинна бути спрямована на ефективну адаптацію ветеранів до мирного життя після завершення військової служби, максимальне відновлення здоров`я та благополуччя осіб, які під час здійснення обов`язків військової служби постійно перебували у середовищі підвищеного ризику, утвердження всебічної поваги до ветеранів, їхніх сімей та сімей загиблих ветеранів в суспільстві, а також на ефективну реалізацію системи пільг та соціальних гарантій на рівні органів державної влади.
За таких обставин неправомірні дії органів державної влади та місцевого самоврядування, внаслідок яких не забезпечується своєчасного нарахування та виплати передбаченої законом грошової допомоги учасникам бойових дій, вочевидь завдають істотного негативного впливу на психоемоційний стан таких осіб, викликаючи у них відчуття ігнорування з боку суб`єктів владних повноважень значення та вагомості їхніх дій щодо захисту суверенітету і територіальної цілісності своєї держави.
Отже в даному випадку суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача про завдання йому моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які за своїм змістом та ступенем негативного впливу досягають такого значення, коли звичайне відновлення його прав та становища є недостатнім для усунення негативних наслідків, завданих протиправною бездіяльністю завдавача шкоди.
Суд зауважує, що в даному випадку відповідач не довів, що його протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з негативними переживаннями, нервозністю, дратівливістю, пов`язаних з необхідністю захисту його порушеного права на отримання передбаченої законом грошової допомоги.
Таким чином, зважаючи на очевидний характер протиправності дій та бездіяльності відповідача, характер порушення, особливості суспільно-політичних умов, в яких сталося порушення прав позивача, суд доходить висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивача, а отже і заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем його прав, а також права позивача на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності його вини у невиплаті грошової допомоги. В цьому контексті суд звертає увагу на те, що згідно пунктів 2 та 3 Порядку № 540 головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітики.
Розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня є, зокрема, щодо виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни, які не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 року є структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (місцеві органи соціального захисту населення).
Пунктом 5 Порядку № 540 передбачено, що бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються регіональним органам соціального захисту населення - відповідно до поданої ними інформації щодо сум грошової допомоги, сформованої на підставі інформації місцевих органів соціального захисту населення.
Отже, Мінсоцполітики перераховує кошти місцевим органам соціального захисту відповідно до поданої ними заявки щодо сум грошової допомоги. При цьому органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом виплати допомоги для осіб, які перебувають на обліку в регіональних органах соціального захисту населення як особи, яким призначено пенсію, є відповідний структурний підрозділ з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.
Безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги у даному спірному випадку здійснює Департамент соціальної політики Черкаської міської ради, а відтак саме цей орган відповідає за правильність та коректність нарахування та виплати відповідної допомоги. Отже оскільки саме внаслідок дій відповідача не відбулось своєчасного нарахування розміру грошової допомоги позивачу, то в діях такого органу наявна вина у завданні позивачу моральної шкоди.
Що стосується розміру компенсації за завдану моральну шкоду, то відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Позивач просив стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди 93 800 грн. Натомість, визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що в даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за неправильне тлумачення нормативно-правових актів, і, відповідно, таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету.
Також суд бере до уваги розмір не донарахованої та не виплаченої позивачу допомоги (8179 грн.) і її значущість для майнового стану позивача.
З урахуванням вказаних позивачем і встановлених судом обставин, характеру спричиненої йому моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що визначений позивачем розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму коштів в розмірі 1000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то із відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 11,45 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 4, 11-13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: Г. В. Булгакова