Справа № 717/784/23
Номер провадження2/717/144/23
РІШЕННЯ
09.08.2023 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Глібіщук М.Л.,
позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася,
представник позивача ОСОБА_2 - в судове засідання не з`явилася,
представник третьої особи, яка не являє самостійних вимог щодо предмету спору Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області - в судове засідання не з`явився,
відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився,
відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить:
Стягнути з відповідачів судові витрати.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час підготовчого засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, суд -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Букатко Н.Б. подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Кельменецької селищної Дністровського району ради Чернівецької області в судове засідання не з`явився.
Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву в якій позов визнав повністю і просить розглядати справу у його відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю і просить розглядати справу у його відсутності, про що зазначив у відповідній письмовій заяві.
Інші заяви та клопотання не надходили.
Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.
Судом також встановлено, що ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 одружилася та прізвище ОСОБА_6 змінила на прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 видане 07.06.1977р. виконавчим комітетом Гремяченської сільської ради Хохольського району Воронежської області. 10 вересня 2003 року матір позивачки ОСОБА_8 на випадок своєї смерті склала заповіт в якому усе своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати її на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується заповітом який посвідчений 10.09.2003 року секретарем виконкому Бернівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області Солодюк І.М., зареєстрований в реєстрі за № 42. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 24.10.2003 року. ОСОБА_8 при житті була власником сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми «Бернівська» розміром 1.21 (одна ціла двадцять одна сота в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в АДРЕСА_2 , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЧВ № 0100855 виданий 16.09.1997 року. Позивач ОСОБА_1 звернулася до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, переоформила спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_8 , а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності агрофірми « ІНФОРМАЦІЯ_6 » розміром 1.21 (одна ціла двадцять одна сота в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в АДРЕСА_2 на своє ім`я та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом видане 27.09.2018р. державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В., за реєстровим № 152.
Згідно протоколу загальних зборів власників права на земельну частку (пай) ТзОВ «агрофірма «Бернівська» від 18.04.2005 року та додатку до нього Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0100855 відповідає земельна ділянка під номером 455, а в довідці Бернівської сільської ради Кельменецького району Чернівецької області № 574 від 06.08.2019 року про номер земельної ділянки, належної позивачці неправильно зазначений номер земельної частки (паю) 691 замість 455.
Отже, відповідачами порушене право позивачки на володіння, користування та розпорядження належною їй в порядку спадкування спірною земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно з п. 3, п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
В даному випадку, доказом, яким підтверджується наявність у позивача права на спірну земельну ділянку є свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 27.09.2018р. державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Зеліско Ю.В., за реєстровим № 152.
Згідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом ч.1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4ст.79-1 ЗК).
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ч.7ст.79-1 ЗК). Згідно з ч.1 ст.21 Закону України „Про Державний земельний кадастр відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельної ділянку випадках, визначених ст.79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використання відповідно дост.107 ЗК України. Згідно до п. 2 прикінцевих і перехідних положень Закону України „Про державний земельний кадастр земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У постанові від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Витребування нерухомого майна є ефективним способом захисту в разі наявності державної реєстрації права власності за відповідачем.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі прав в частині належності права власності на спірне майно.
Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.
У статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Витребування майна із чужого незаконного володіння передбачено статтями 16, 387 Цивільного кодексу України саме як форма захисту права власності, а не як окреме оборотоздатне майнове право, яке може відчужуватися в порядку положень ст. 656 Цивільного кодексу України, на користь інших осіб, зважаючи, що речові права безпосередньо пов`язані із конкретною річчю і переходять у зв`язку з переходом зазначених об`єктів; на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного матеріального права на витребування майна із чужого незаконного володіння позивач повинен надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право на зазначене майно.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові.
Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (14-208цс18).
Відповідачі позов визнали повністю.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачами обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Відповідно до ст.41 Конституції України ст. ст. 321, ч.1 ст.316, ст.319, ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 206, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду Чернівецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09.08.2023 року.

Суддя Телешман О.В.