Номер провадження 4-с/229/11/2023

У Х В А Л А

Іменем України

09 серпня 2023 р.

Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Чирватюк В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопської Христини Андріївни,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопської Х.А.щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 71819843 від 16.05.2023 року та постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.05.2023 року за виконавчим провадженням ВП № 71819843 та просить скасувати вказані постанови.

В обґрунтування скарги зазначив, що на примусовому виконанні у Бахмутському відділі державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист №2/219/721/2022, 219/12410/21, (ВП №71819843), виданий 13.04.2023 року Дружківським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, починаючи стягнення з 10 листопада 2021 року до досягнення дітьми повноліття. Про існування виконавчого провадження він дізнався після дзвінка працівника бухгалтерії Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона», організація, в якій він працює, який повідомив, що з червня 2023 року на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.05.2023 року з його заробітної плати буде утримуватися 50% в рахунок сплати аліментів. Дійсно 01.07.2023, отримавши на свій картковий рахунок заробітну плату, це підтвердилося. Після цього, він негайно написав заяву до бухгалтерії для отримання розрахункового листка за червень 2023 року. Відповідь на свою заяву він отримав 17.07.2023 року на власну електрону пошту. Після чого, зв`язавшись з відділом державної виконавчої служби в телефонному режимі, йому стало відомо про відкриття ВП №71819843 (постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2023 року). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»: Копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Ця норма є імперативною та розширеному тлумаченню не підлягає. Виходячи з аналізу вказаної статті, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен направити боржнику копію постанови про відкритгя виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Вважав, що старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопською Х.А. ця норма Закону не була дотримана, що позбавило його права на оскарження постанови, що є грубим порушення права на захист. Зі змісту цієї норми виходить, що статусу боржника в нього немає, а тому вважав, що всі подальші дії є незаконними. Тим самим, держвиконавець штучно заперечила можливість добровільного виконання судового рішення, внаслідок чого на нього, як боржника, покладено обов`язок сплати ще й додаткових сум на проведення виконавчих дій. Держвиконавець жодної належної перевірки навіть питань добровільного виконання цього судового рішення ним, як боржника, не здійснив, безпідставно здійснивши заходи щодо обмеження його прав і свобод. Крім того, 29.05.2023 старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопською Х.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, направлена на підприємство, де він працює, в якій зазначена сума заборгованості в розмірі 65216,27 гри. з якою він категорично не згоден, однак у зв`язку з тим, що він не був обізнаний про існування цієї постанови він був позбавлений можливості її оскаржити.

В судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці з 08.08.2023 по 17.08.2023, про що надав відповідну копію наказу КОВО Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації «Муніципальна охорона» КО «Муніципальна охорона) № 131-к від 17.07.2023.

Державний виконавець в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`яивлась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась оголошенням на Веб-сайті суду, оскільки адреса ОСОБА_2 вказана м. Бахмут, де в теперішній час ведуться активні бойові дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

При цьому, суд розцінює заяву ОСОБА_1 про відкладення розгляду скарги у зв`язку з перебуванням у відпустці, як затягування судового процесу.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції», 19.03.1997, § 40).

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. (ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 4 вказаного Закону.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім встановлених у частині 2 цієї статті.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13).

Сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у Бахмутському відділі державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 2/219/721/2022, 219/12410/21, (ВП №71819843), виданий 13.04.2023 року Дружківським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина, починаючи стягнення з 10 листопада 2021 року до досягнення дітьми повноліття.

Постановою державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопської Х.А. від 16.05.2023 відкрито ВП 71819843 на підставі вищевказаного виконавчого листа, та 29.05.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.4,5), заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2023 становить 57216,27 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця (а.с.22-23).

Як вбачається з листа державного виконавця Висторопської Х.А., постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.05.2023 не була направлена боржнику ОСОБА_1 за адресою вказаною у виконавчому листі, а саме: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю поштового зв`язку та активними бойовими діями у м. Бахмут Донецької області (а.с.20-21).

Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу (ч. 1 ст. 19).

Частинами 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. ч. 1 ст. 26).

При зверненні до суду заявник вказав фактичне місце перебування: АДРЕСА_2 , проте документального підтвердження реєстрації тимчасової реєстрації як внутрішньо переміщеної особи та інше суду надано не було.

Враховуючи вищевказане, а також той факт, що у державного виконавця відомості про місце проживання боржника відсутні, судом не встановлено дій або ж бездіяльності державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопської Христини Андріївнипри прийнятті до виконання виконавчого листа № 2/219/721/2022, 219/12410/21, виданого 13.04.2023 року Дружківським міським судом Донецької області, які були б вчинені з порушеннями вимог Закону України "Про виконавче провадження та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

У справі «Soering vs UK»від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства.

Суд зауважує, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника в силу вимог чинного законодавства (зокрема, ч.2 ст.15 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення).

До того ж відповідно до положень частин п`ятої та сьомої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Отже, саме на ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, покладено обов`язок повідомити державного виконавця про зміну місця свого проживання, а державний виконавець має відреагувати на таке повідомлення у відповідності з приписами Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 10 частини 4 статті 4 якого передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, яка кореспондується зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, враховуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що винесені державним виконавцем 16.05.2023 постанова про відкриття виконавчого провадження та 29.05.2023 постанова про зверенння стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавочму провадженні ВП № 71819843 відповідає закону, прийняті в межах повноважень державного виконавця, право боржника при цьому не було порушено, а зазначені заявником у скарзі підстави не знайшли підтвердження під час розгляду скарги, у зв`язку з чим, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 260, 261, 447, 449, 451 ЦПК України, ст.ст. 1, 11, 12, 18, 19, 24, 25, 26, 27, 28, 37, 47, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

ухвалив:

в задоволенні скарги ОСОБА_1 , на дії старшого державного виконавця Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Висторопської Христини Андріївни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Погрібна