Провадження № 2/204/830/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

24 липня 2023 року м.Дніпр

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі :

головуючого судді Чудопалової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ГарічеваВ.А.

представника відповідача МарінескоА.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ), в інтересах якої діє представник адвокат Гарічев Віктор Анатолійович (адреса знаходження: м. Дніпро, пл. Європейська, 4, оф. 416) до Дніпровської міської Ради (адреса знаходження: м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 75) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 28.11.1981 вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 та з 28.12.1985 року проживала разом із чоловіком, його батьками, та двома малолітніми дітьми у відомчої квартирі АДРЕСА_3 . Цей будинок належав ВО « ПМЗ» м. Дніпропетровська і квартира була видана батькам чоловіка як відомче житло.У зв`язку з тим, що сім`я ОСОБА_3 потребувала поліпшення житлових умов то вона, як працівник ВО «ПМЗ» м.Дніпропетровська, звернулася із письмовою заявою до керівництва ВО «ПМЗ» про виділення їй для проживання відомчу квартиру АДРЕСА_4 даного будинку, та їй було виділено для проживання однокімнатна відомча квартира АДРЕСА_4 , яка була власністю ВО «ПМЗ», куди вона разом чоловіком та дітьми заселилася. Вважає, що оскільки квартира була відомча, належала ВО «ПМЗ», то для законного її проживання в даній квартирі і користування нею достатньо рішення керівництва ВО «ПМЗ». Також зазначила, що ордер на її ім`я на дану квартиру керівництвом ВО «ПМЗ» було виписано, однак ордер на руки видано не було.24.01.1994 позивачка розірвала шлюб зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та залишилася проживати з дітьми в кв. АДРЕСА_4 даного будинку без реєстрації. З 1994 року, вона протягом 28 років, постійно проживала у вказаній квартирі, регулярно сплачувала за житлову площу та комунальні послуги спочатку до ЖЕКу, КП «Жилсервіс-2», КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської Ради, сплачує їх по теперішній час. З 01.03.2020 КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської Ради по цій квартир АДРЕСА_4 на її ім`я було відкрито окремий рахунок № НОМЕР_1 про сплату житла та комунальних послуг. Позивачка вказує, що іншого житла вона не має. У 2021 році, з метою приватизації квартири АДРЕСА_2 та реєстрації в ній, вживалися заходи по збору документів на вказану квартиру в ДП«ВОПМЗ» ім.Макарова м.Дніпро, однак, керівник ДП « ВО ПМЗ ім.А.М. Макарова» своїм листом за №186/179 від 14.06.2021 повідомив, що ДП «ВО ЮМЗ» свій житловий фонд з архівом документації, у тому числі і по квартирі АДРЕСА_4 у 1996 році передано в комунальну власність територіальної громади м.Дніпро. Тим самим, вважає, що він відмовився від права власності на будинок і дану квартиру. На запити в департамент житлового господарства Дніпровської міської Ради, КП «Жилсервіс-2» та « Жилсервіс - 5» ДМР,позивача повідомили, що документація по будинку АДРЕСА_5 відсутня. Відомості про право власності або користування на дану квартиру у них відсутня.Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради знаходження даного будинку у власності Дніпровської міської ради не визнає, однак повідомів, що вказаний будинок передано у 2020 році на баланс КП «Жилсервис-5» ДМР. У зв`язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на вказану квартиру та неможливістю іншим шляхом визнати за нею право власності, виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Відповідач скористався правом надання відзиву на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що позивач у позовній заяві зазначає, що квартира АДРЕСА_2 , належить Дніпропетровській міській раді, отже виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, добросовісність володіння, як обставину, яка має значення для справи, та яку повинен довести саме позивач, особисто спростувала у позовній заяві. Таким чином, позивачем не надано до суду допустимих та належних доказів того факту, що протягом всього часу володіння майном вона була необізнана щодо власника спірного майна та не має доказів того, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просили задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити з підстав вказаних у відзиві. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є сусідами позивача, підтвердили ,що ОСОБА_1 протягом тридцяти років проживає за адресою: АДРЕСА_6 . Вказану квартиру вона отримала від ВО «ПМЗ», оскільки там працювала. На даний час ОСОБА_1 безперервно проживає у квартирі, сплачує комунальні послуги. Відомості з приводу отримання позивачем ордеру на вказану квартиру та реєстрації в ній свідкам невідомі. Суд, вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на ВО «Південний машинобудівний завод», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6).

Позивачці, як працівнику підприємства було виділено для проживання однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка була на той час власністю ВО «Південний машинобудівний завод».

У 2021 році, з метою приватизації квартири АДРЕСА_2 та реєстрації в ній, позивачкою та її представником адвокатом ГарічевимВ.А., були вжиті заходи по збору документів на вказану квартиру в ДП«ВО ПМЗ» ім.Макарова м.Дніпра.

Згідно відомостей ВФВТГДАПДПДМР Чечелівського району, ОСОБА_1 значиться знятою з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , з 23.06.2017, що підтверджується відповідною довідкою №9066 від 07.06.2021 (а.с.34).

Як вбачається з інформаційної довідки, виданої адміністратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 272167876 від 27.08.2021,відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на громадянку ОСОБА_1 відсутні (а.с.35).

Згідно відповіді на адвокатський запит № 004 від 11.06.2021 директор КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської Ради повідомив, що запитувані документи по АДРЕСА_6 попереднім балансоутримувачем управляючій компанії КП «Жилсервіс-5» ДМР не передавалися,запропоновано звернутися до попереднього балансоутримувача КП «Жилсервіс-2» ЖМР» (а.с.37).

На адвокатський запит від 07.06.2021, зам. генерального директора ДП « ПО ПМЗ ім. А.М. Макарова» своїм листом за №186/179 від 14.06.2021 повідомив, що підприємством свій житловий фонд з архівом документації, у тому числі і будинку АДРЕСА_5 у 1996 році передано в комунальну власність територіальної громади м. Дніпро (а.с.7).

Згідно рішення Дніпровської міської ради від 02.03.2011 «Про проведення реорганізації комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпровської міської ради» вирішено провести реорганізацію комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, підпорядкованих департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпровської міської ради, шляхом передачі з їх балансу на баланс комунальним житлово-експлуатаційних підприємствам, підпорядкованим департаменту житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпровської міської ради, жилі будинки, згідно додатків , у якому також під № 573 зазначено будинок АДРЕСА_5 (а.с.109,124).

Як вбачається із відповіді Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради №3/12-2984 від 24.06.2021 на адвокатський запит від 17.06.2021, з питання надання копій документів, які були передані до архіву Дніпровської міської ради при передачі будинку АДРЕСА_5 до комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, в межах повноважень, ордери на житлові приміщення №№6, 8, 9 по АДРЕСА_5 , технічна документація та архівні документи на підставі яких ОСОБА_1 були надані квартири АДРЕСА_7 до департаменту на державне зберігання не надходили (а.с.42).

З відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 5/5-156 від 14.07.2021 на адвокатський запит від 17.06.2021 вбачається, що згідно даних КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_2 , КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. Відносно надання інших документів зазначених у запиті, повідомлено, що оригінали чи копії: ордерів на квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_2 , заяви від ОСОБА_7 від 1991 та 1992 років та інші документи, що підтверджують передачу, отримання вищевказаних квартир будь-яким особам в КП «ДМБТІ» ДМР відсутні (а.с.46).

Із довідки від 13.08.2021, виданої КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської Ради вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 на три особи, квартира загальною площею 30,0 кв.м. для оплати комунальної послуги «Управління багатоквартирними будинками на підставі рішення міської Ради м. Дніпро № 39 від 21.01.2020 (а.с. 11).

Згідно відповіді на заяву ОСОБА_1 , директор КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської Ради №53 від 17.12.2021 повідомив, щоза вищевказаною адресою КП «Жилсервіс-2» ДМР надав послуги з управління багатоквартирними будинками в період з 01.12.2016 по 29.02.2020. Крім того зазначено, що надати ОСОБА_1 копії ордерів або будь-які правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4 у підприємства немає можливості так як від попереднього балансоутримувача документи не передавалися (а.с.43).

10.03.2022 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь № 2500 за запит ОСОБА_1 відносно надання копії ордеру на квартиру АДРЕСА_2 та повідомили, що оригінал чи копія ордеру на квартиру та інші документи, що підтверджують передачу, отримання квартири будь якими особами в КП «ДМБТІ» ДМР відсутні. Також зазначили, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за вказаною адресою відсутні відомості щодо права власності на квартиру АДРЕСА_4 за гр. ОСОБА_1 та за будь-якою іншою особою (а.с.38).

З відповіді директора департаменту житлового господарства Дніпровська міська рада № П-460/0-1/09-22 від 19.10.2022 на звернення ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до рішення міської ради від 20.05.2020 № 59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР» житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 перебуває на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради (а.с.41).

В жовтні 2022 року на замовника ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 30,0кв.м, житлова площа 17,2кв.м, допоміжна площа 12,8кв.м. (а.с.12-14).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як на правову підставу звернення до суду з вимогою про визнання права власності на житловий будинок позивач посилається на ст. 344 ЦК України.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно зі статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та на відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

Тобто, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що у майна є власник, на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, судом встановлено що, ОСОБА_1 з 1994 року відкрито користується спірною квартирою. Встановлені судом обставини свідчать про те, що

ОСОБА_1 на початковий момент отримання нею спірного нерухомого майна достовірно знала, про те, що це майно належить ВО ««Південний машинобудівний завод». На момент заволодіння цим майном позивач достовірно знав про відсутність у неї підстав для набуття прав власності на відповідне житло.

Разом з тим, обставиною, яка має вирішальне значення для справи- володіння без правової підстави. Так позивач у позові та в судовому засіданні зазначила, що їй було видано ордер на право вселення в квартиру, оскільки вона перебувала у трудових відносинах з ВО «ЮМЗ» м.Дніпропетровська, тобто в неї була правова підстава на вселення у зазначене житло. Позивач мав правову підставу для заволодіння чужим майном ордер на вселення, що підтверджено позивачем в судовому засіданні про надання дозволу на проживання в чужій квартирі. Водночас, указане нерухоме майно не передавалось у власність позивача. За таких обставин суд констатує відсутність безтитульності і добросовісності володіння позивачем чужим майном, як обов`язкових умов набуття ним такого майна у власність за набувальною давністю. Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних вище умов у сукупності, а позивачем зазначено на відсутність, щонайменше двох обов`язкових умов, які необхідні у сукупності для визнання права власності на нерухоме майно в порядку ст.344 ЦК України. Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набуття права власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку. Доводи про те, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною квартирою, утримує її у належному стані, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на спірне житлове приміщення за набувальною давністю, безпідставні, оскільки сам по собі факт користування позивачем квартирою, оплати комунальних послуг, проведення ремонтних робіт у ній не є підставою для виникнення у ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю. Крім того, право власності на житло, що належить до комунальної власності територіальних громад або до державної власності, набувається громадянами в порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог та відсутності підстав, установлених статтею 344 ЦК України, для визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю, а обставини, встановлені при дослідженні матеріалів справи, суперечать обраному нею способу захисту права. Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, ст.344 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності нанерухоме майноза набувальноюдавністювідмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1

Відповідач - Дніпровська міська рада (адреса знаходження: м. Дніпро, вул. Д. Яворницького, 75).

Повний текст рішення складено 04.08.2023.

Суддя С.В.Чудопалова