Дата документу 07.08.2023 Справа № 336/2055/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №336/2055/22 Головуючий у 1-й інстанції:Савеленко О.А.
Провадження №22-ц/807/1757/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

07 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Подліянової Г.С., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заочним рішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та витрати на лікування у розмірі 1 250,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 165 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького апеляційного суду із апеляційною скаргою,яка містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення було ухвалено без його участі, копію якого отримано скаржником в суді першої інстанції за його заявою 29 червня 2023 року. При цьому зауважує, що будь-яку кореспонденцію направлену судом першої інстанції не отримував, зокрема судові повістки про виклик його до суду та відповідні судові рішення, тому не знав про судовий розгляд даної справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки він пропущений з поважних причин.

Клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги обґрунтоване тим, що скаржник має скрутне матеріальне становище, оскільки його заробітна плата за червень 2022 - червень 2023 рік становить 73 255 грн, приблизно 5 635 грн на місяць, інших доходів немає, на день подання апеляційної скарги не перебуває на обліку внутрішньо переміщеної особи. Також зазначає, що орендує квартиру, сплачує комунальні послуги та сплативши судовий збір буде позбавлений можливості купувати продукти харчування та ліки, у зв`язку з чим на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» просить звільнити його від сплати судового збору. У випадку відмови від звільнення від сплати судового збору просить розглянути питання щодо відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 31 липня 2023 року матеріали справи витребувані з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

02 серпня 2023 року вищевитребувана справа надійшла до суду апеляційної інстанції.

Запорізьким апеляційним судом встановлено, що апелянтомпри подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі було пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними.

Матеріалами справи встановлено, що 07 грудня 2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення суду у цій справі без участі сторін, що також підтверджується довідкою секретаря судового засідання від 07 грудня 2022 року (а.с.104-109).

Таким чином, враховуючи дату складання оскаржуваного рішення (07грудня 2022 року), відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України, останнім днем строку для подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на рішення суду було 06 січня 2023 року (робочий день, п`ятниця).

ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду та звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення цього строку.

Як вбачається із супровідного листа, 07 грудня 2022 року судом першої інстанції направлено копію оскаржуваного судового рішення ОСОБА_1 (а.с.110).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трекінг номером 69071 102975 5, ОСОБА_1 отримав оскаржуване судове рішення 31 січня 2023 року, яке повернулося до суду першої інстанції (а.с.111).

Апеляційну скаргу подано апелянтами безпосередньо до Запорізького апеляційного суду 28 липня 2023 року.

Враховуючи, що копію повного тексту оскаржуваного рішення суду у цій справі ОСОБА_1 отримано 31 січня 2023 року, тому останній тридцятий день на оскарження припадає на робочий день 02 березня 2023 року (четвер).

Отже, апеляційну скаргу апелянтами подано з пропуском строку, що встановлений ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлений про розгляд справи та не отримував жодного судового документу не заслуговують на увагу та спростовується матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт третій частина шоста статті 272 ЦПК України).

Відповідно до супровідного листа, 07 грудня 2022 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя направлено поштою оскаржуване судове рішення на фактичну адресу проживання ОСОБА_1 зазначену ним в позовній заяві, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.2, 24).

Водночас, в позовній заяві також зазначена адреса місця реєстрації ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 (а.с.2).

Шевченківським районним судом м. Запоріжжя судова кореспонденція на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 не направлялась, оскільки м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, тому доставити туди кореспонденцію є неможливим.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України, обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, процесуальне законодавство передбачає, що у випадку коли під час розгляду справи учасник змінить своє місце проживання, місце перебування або місцезнаходження, він зобов`язаний повідомити про це суд, який розглядає його справу.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано.

Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічна позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 січня 2023 року по справі № 9901/278/21.

Слід також враховувати правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Пономарьов проти України», згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

До суду від позивача, представника позивача не надходили повідомлення про зміну адреси місця проживання (перебування, знаходження), не надходили й заяви про поважність причин, з яких представник не міг з`явитися в судові засідання, призначені на 21 жовтня 2022 року та 07 грудня 2022 року, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслано.

Навпроти, як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Желтобрюхов В.В. на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1093669 від 25 липня 2022 року, виданого на підставі Договору про надання правової допомоги/доручення (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 93/2022 від 25 липня 2022 року (а.с.72).

Адвокатом Желтобрюховим В.В. 21 жовтня 2022 року та 07 грудня 2022 року через підсистему «Електронний суд було подано відповідні Заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 90-91, 100-101).

Також, адвокатом 26 вересня 2022 року було подано заяву про проведення судового засідання 26 вересня 2022 року без участі позивача та його представника, на позовних вимогах наполягають.

Крім того, оскільки адвокат Желтобрюхов В.В. зареєстрований в підсистемі «Електронний суд», то останній мав можливість відстежувати процесуальні дії, що відбувалися під час розгляду даної справи та повідомляти про ОСОБА_1 ..

Доказів про те, що ОСОБА_1 відмовився від послуг представника - адвоката Желтобрюховим В.В. матеріали справи не містять. Так само, як і заяв про відкладення слухання справи матеріали справи не містять.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що направлена на фактичну адресу проживання ОСОБА_1 судова кореспонденція, направлена судом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, повернулася до суду першої інстанції з відміткою про вручення адресату, а також з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що також свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про розгляд справи (а.с.62, 79-80).

Отже, апеляційну скаргу подано апелянтом із пропуском строку, встановленого ч.2 ст.354 ЦПК України (понад шість місяців), на її подачу з дня отримання повного тексту оскаржуваного рішення 31 січня 2023 року(рекомендоване поштове повідомлення про вручення судового рішення), який припадає на робочий день 02 березня 2023 року (четвер).

Окрім того, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

За приписами ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

В силу вимог ч.1 ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 43 ЦПК України встановлені права та обов`язки учасників справи. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом із тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики ЄСПЛ випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження остаточного судового рішення є порушенням принципу resjudicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці ЄСПЛ.

Так, у параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені ЄСПЛ у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, ЄСПЛ визнає легітимними обмеженнями встановлені державами-членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, повинна надати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Всупереч викладеному, апелянтом не надано жодного належного доказу на підтвердження викладених ним у клопотанні доводів,щодо отримання рішення суду лише 29 червня 2023 року.

Також, не надано доказів, що у рекомендованому повідомленні направленого разом з оскаржуваним рішенням суду на його фактичну адресу місця проживання, зазначену ним була у позовній заяві та відсутності його заяви про зміну місця проживання (перебування), що повернулося до суду першої інстанції, в графі «вручення 31 січня 2023року» стоїть не його підпис.

Заявником не надано доказів на підтвердження того, що судом першої інстанції було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України.

Отже, вказані апелянтом причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не свідчать про наявність об`єктивно непереборних обставин чи істотних перешкоддля звернення з апеляційною скаргою в передбачені законом строки, тому є необґрунтованими та суперечать матеріалам цієї справи.

Також, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі не може бути відкрито, оскільки скаржником при зверненні до суду з апеляційною скаргою не сплачено судовий збір.

Відповідно до п.4 ч.4 ст.356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За вимогами підпункту 1п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпункту 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору встановлюється в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2022 року позивач (фізична особа) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому заявлено дві вимоги майнового характеру (про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 106 766,93 грн та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, всього 156 766,93 грн).

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №61-23674св18 від 28 листопада 2018 року, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позовна вимоги про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

За який позивачем необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1567,66 грн, натомість сплачено 1542,68 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 03 червня 2022 року (а.с. 1).

З апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржують рішення суду першої інстанції в повному обсязі, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Таким чином, сплаті підлягає судовий збір у розмірі (1567,66*150%)= 2351,49 грн.

З огляду на наведене, апелянтупри подачі апеляційної скарги необхідно було сплатити 2351,49 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушено клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги чи відстрочення сплати судового збору на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір» посилаючись на скрутне матеріальне становище, пов`язане з невеликою заробітною платою, яку витрачає на оренду житла, комунальні платежі, ліки.

До клопотання про звільнення чи відстрочення сплати судового збору ОСОБА_1 додано довідку ТОВ «Фаворит логістік» від 27 липня 2023 року, за якою з 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 займає посаду Механік з ремонту транспорту та з червня 2022 року по червень 2023 року отримав заробітну плату у розмірі 91 000,00 грн, з вирахуванням ПДФО та військового збору у розмірі 73 255,00 грн.

Також додано копію довідки Управління соціального захисту населення ЗМР по Шевченківському району від 22 серпня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 .

Частиною першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі; з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

При цьому, встановлено, що підстав, передбачених ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавчий збір», для розстрочки чи відстрочки апеляційним судом сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, із наявних у цій справі матеріалів не вбачається.

Скрутне матеріальне становище - це умови існування фізичної особи, які проявляються перш за все при відсутності грошових коштів та інших майнових засобів, що необхідні для задоволення потреб фізичної особи та придбання речей першої необхідності (продуктів харчування, медичних ліків, житла, одягу тощо).

Клопотання про звільнення від сплати судового збору не підлягає задоволенню, оскільки надана ОСОБА_1 копія довідки ТОВ «Фаворит логістік» від 27 липня 2023 року та копія довідки Управління соціального захисту населення ЗМР по Шевченківському району від 22 серпня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1 не дає змоги у повній мірі оцінити майновий стан заявника.

Особа, яка подає заяву про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням вимог статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази (наприклад, довідка про доходи за календарний рік, який передує року подання до суду апеляційної скарги, довідка про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка з органу Пенсійного фонду України, довідка з органу соціального захисту, докази щодо наявності, чи відсутності будь-якого майна (рухомого/нерухомого)тощо) на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановлених законодавством порядку та розмірі.

Окрім того, незадовільний матеріальний стан залежить і від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» чітко визначений перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Згідно матеріалів вищезазначеної справи, ОСОБА_1 до визначеної категорії осіб не відносяться.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх "цивільних прав та обов`язків" (Рішення ЄСПЛ у справі "Гоффман проти Німеччини" ("Hoffmann v. Germany") від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі "Кудла проти Польщі" ("Cudla v. Poland") від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia") від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ "Kniat v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ "JedamskiandJedamska v. Poland" від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

В силу п.29 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом.

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р., в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження скрутного матеріального стану ОСОБА_1 не надано докази на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, наведені в обґрунтування заявленого клопотання доводи не можуть слугувати достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору або його розстрочення, оскільки не підтверджені належними доказами.

У зв`язку з чим, вважаю за необхідне залишити клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору без задоволення.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати належні документи на підтвердження права на звільнення чи відстрочення від оплати судового збору(клопотання з відповідними доказами), або сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2351,49 грн.

Реквізитами банківської установи, уповноваженої приймати судовий збір за подачу апеляційних скарг з 01 січня 2023 року є:

22030101 Судовий збір (Державна судова адміністрація України)

Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл/м. Запоріжжя Вознес./22030101;

Рахунок отримувача (IBAN): UA0008513;

Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Призначення платежу: *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) по справі _________ (Номер справи), Запорізький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно надати до суду оригінал документа, що підтверджує його сплату.

Зазначені обставини перешкоджають вирішенню питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року та відкриття апеляційного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Зважаючи на зазначені недоліки апеляційної скарги, на підставі ст.ст.185,357 ЦПК України її необхідно залишити без руху та надати строк п`ять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків, які зазначені в ухвалі, роз`яснивши, що у разі їх неусунення впродовж вказаного строку, апеляційна скарга буде визнана неподаною і повернута апелянту.

Керуючись ст.ст.122,123,126,127,185, 354, 356, 357 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року, відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у цій справі залишити без руху та надати строк п`ять днів з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених недоліків, а саме: надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження (з доданими до неї відповідними доказами) або навести інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження; надати належні документи на підтвердження права на звільнення від оплати судового збору (клопотання з відповідними доказами), або надати оригінал квитанції про сплату на належний розрахунковий рахунок судового збору в розмірі 2351,49 грн.

Зазначені недоліки усунути у вказані вище терміни.

Оригінал документа про сплату судового збору надіслати на адресу Запорізького апеляційного суду.

У разі не усунення зазначених недоліків до вказаного строку, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та буде повернута апелянту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: Г.С. Подліянова