Справа № 146/471/22
Провадження № 22-ц/801/1333/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 рокуСправа № 146/471/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування

майнової шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023, ухвалене у приміщенні суду у смт Томашпіль Вінницької області за головування судді Скаковської І.В., повний текст якого складений 27 квітня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

23 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся у Томашпільський районний суд Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги умотивовані наступними обставинами. Позивач власником автомобіля марки «Opel Corsa», державний номерний знак НОМЕР_1 . 13 лютого 2022 року у смт Томашпіль Вінницької області на автодорозі М-08 ( відрізок дороги Томашпіль-Липівка перед вказівним знаком назви населеного пункту «Яришівка» ) ОСОБА_2 не дотримався безпечного інтервалу, перетнув горизонтальну розмітку 1.1 додатку № 2 до Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, унаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем позивача. На місце події ви-кликалася поліція, однак, після прибуття поліцейські факту ДТП не фіксували, обмежившись взяттям розписки з ОСОБА_2 , оригінал якої знаходиться у Відділі № 2 Тульчинського ВВП ГУНП у Вінницькій області. У зв`язку із по-требою використання власного транспортного засобу ОСОБА_1 здійснив ре-монт пошкодженого автомобіля, вартість якого склала 96430,00 гривень. Поси-лаючись на норми статей 22, 1166, 1187 ЦК України, позивач просив суд пер-шої інстанції стягнути на його користь із ОСОБА_2 завдану майнову шкоду у розмірі 96430,00 гривень та понесені судові витрати.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квіт-ня 2023 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду внаслідок дорожньо-транспортної приго-ди у розмірі 78880,00 гривень, а також 811,78 гривень судового збору.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане судове рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважаючи оскаржуване рішен-ня незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповного з`ясування обставин справи, неналежної оцінки доказів, ОСОБА_2 зазначає, що основний доку-мент, який визначає вину особи у дорожньо-транспортній пригоді є постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності. У свою чергу майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та за-страхувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, а винуватець ДТП повинен відшкодувати потерпілому різницю між завданим збитком та страховою виплатою. Покладення відповідальності у розмірі завданого збитку, який повинен відшкодовувати страховик, на винуватця суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Розмір страхового відшкоду-вання має бути визначений саме звітом ( актом ) про оцінку майна, який повинен відповідати законодавству та бути підтвердженим належним засобом доказування.

Наданим цивільним процесуальним законом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 12 червня 2023 року, правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, його відзив суду апеляційної інстанції не надхо-див.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши у відповідності до части-ни першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній матеріалами та доказами, проаналізувавши у сукупності наявні в ній позиції сторін, ретельно перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного рі-шення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дій-шла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунту-ватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам з огляду на наступне.

У дані цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини.

Відповідно до виданого 12 листопада 2021 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Opel Corsa», державний номерний знак НОМЕР_1 . Із рапорту інспек-тора чергового Відділення поліції № 2 Тульчинського РУП ГУНП у Вінницькій області Кащука О. О. від 13 лютого 2022 року убачається, що 13 лютого 2022 року о 18.16 годині за адресою: Томашпільський район Вінницької області с. Яришівка, траса, сталося ДТП за участі транспортних засобів. За результатом відпрацювання, при прибутті на місце виклику було установлено, що водій ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 здійснив бокове зітк-нення із зустрічним транспортним засобом «Опель Корча», державний номер-ний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . У результаті ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, в учасників події відібрані розписки про ві-дсутність претензій один до одного та відшкодування збитків. Від процедури оформлення ДТП водії відмовилися. У цей же день 13 лютого 2022 року ОСОБА_2 складена розписка, якою він зобов`язався протягом місяця відшко-дувати збитки, спричинені унаслідок ДТП, яке відбулося на автодорозі Р.08, а саме на відрізку дороги Томашпіль перед вказівником населеного пункту «Яри-шівка» у грошовому еквіваленті 2500,00 доларів, оскільки ДТП сталася з його вини, а саме на порушення Правил дорожнього руху він не дотримав-ся безпеч-ного інтервалу, дистанції, перетнув горизонтальну розмітку ( суцільну лінію ) 1.1 додатку № 2 до ПДР, виїхав на зустрічну смугу руху, через що допустив бокове зіткнення із автомобілем під керуванням ОСОБА_1 . Свою вину ОСОБА_2 визнав повністю, зобов`язався відшкодувати майнову шкоду протя-гом місяця з 13 лютого 2022 року. Згідно розписки ОСОБА_2 рухався на ав-томобілі «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , а пошкодив він автомобіль «Опель Корса», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Також із наданої ОСОБА_1 розписки слідує, що він претензій будь-якого характеру до водія автомобіля «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 не має, оскільки ОСОБА_2 зобов`язується протягом 30 днів відшкодувати всі завдані пошкодженням автомобіля позивача збитки.

Загальна вартість ремонту автомобіля ОСОБА_1 становить 96430,00 гривень, що підтверджується рахунками - фактурами від 30 березня 2022 року № 1121, від 01 квітня 2022 року № 1171, від 04 квітня 2022 року № 1205.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстан-ції, керуючись нормами статей 22, 1166, 1187, 188 ЦК України, виходив із того, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі, оскільки він добро-вільно зобов`язався відшкодувати шкоду. У страхову компанію щодо вчиненої ДТП її учасники не зверталися, про страховий випадок не повідомляли. При цьому ОСОБА_2 сплатив позивачу частину коштів у відшкодування шкоди у розмірі 600,00 доларів США. Таким чином суд вважав, що порушені права позивача підлягають захисту з урахуванням часткового відшкодування шкоди з розрахунку його гривневого еквіваленту станом на дату першої оплати послуг станції технічного обслуговування з ремонту автомобіля ОСОБА_1 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немай-новим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо ) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, викорис-тання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України установлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, від-шкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають від-шкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втра-ченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як від-шкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного пра-вопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За від-сутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, від-сутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподі-яння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Також у відповідності до загальних прин-ципів відшкодування шкоди на позивача покладається обов`язок довести факт завдання йому діями чи бездіяльністю відповідача майнової шкоди та її розмір, а на відповідача, у разі його незгоди, покладається обов`язок довести, що шкоду завдано не з його вини.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані вста-новлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними дока-зами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як слідує із матеріалів цієї цивільної справи, 13 лютого 2022 року відбу-лася ДТП за участі автомобілів «Opel Cosa», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та «ВАЗ 2109», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 . Унаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Факт та обставини ДТП підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами та об`єктивно не заперечуються її учасниками.

Разом із тим, оскаржуючи рішення суду першої інстанції та заперечуючи проти позову, відповідач посилався на недоведеність його вини у вчиненні ДТП унаслідок відсутності постанови про визнання його винним та притягнення до адміністративної відповідальності, на безпідставність стягнення з нього майно-вої шкоди, а також недоведення розміру визначеної позивачем майнової шкоди. Однак відповідач ОСОБА_2 належних та допустимих доказів на підтвер-дження того, що ДТП відбулася не з його вини, суду не надав. У матеріалах справи наявна розписка, складення якої особисто ОСОБА_2 не заперечу-ється. У цій розписці відповідач визнав обставини ДТП та повністю свою вину у її спричиненні унаслідок порушення Правил дорожнього руху, зобов`язався відшкодувати спричинену пошкодженням транспортного засобу шкоду у роз-мірі 2500,00 доларів США. Тобто відповідач фактично зобов`язався відшкоду-вати позивачу завдані збитки за пошкодження автомобіля, визнавши свою вину у вчиненні ДТП. Відсутність постанови суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не виключає його обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт-них засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Зако-ном порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування ) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням ). Отже відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідаль-ності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника об-межений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою стра-хового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відпо-відний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інсти-туту страхування цивільно-правової відповідальності ( стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ).

Однак у матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази щодо того чи застрахована відповідальність відповідача як власника транспортного засобу; чи позивач звертався до страховика за виплатою страхового відшкодування; чи не відшкодована позивачу шкода за рахунок страхової компанії та, у такому ви-падку, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика; чи страховик відмовився від здійснення страхової виплати та чи є підстави звільнення страховика від обов`язку з виплати страхового відшкодування. Та-ким чином з огляду на зібрані у справі докази належить дійти висновку про на-явність у позивача підстав вимагати відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження його автомобіля, але при цьому стягувачу належить визначитися із позицією страховиків автомобілів - учасників ДТП.

Разом із тим на підтвердження розміру завданої внаслідок ДТП шкоди ОСОБА_1 надав суду рахунки-фактури від 30 березня 2022 року №1121 на суму 38550,00 гривень, від 01 квітня 2022 року № 1171 на суму 31000,00 гри-вень, від 04 квітня 2022 року № 1205 на суму 26880,00 гривень, що в загаль-ному підсумку становить 96430,00 гривень. Вказаними рахунками-фактурами визначені використані для ремонту автомобіля позивача запасні частини, їх вар-тість, витратні матеріали, а також обсяг проведених робіт та їх ціна.

Згідно із пунктом чотирнадцятим постанови Пленуму Вищого спеціалізо-ваного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питаним застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної не-безпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід ураховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( пере-дати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо ) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди у натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються у повному обсязі збитки від-повідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при від-шкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потер-пілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Якщо для віднов-лення попереднього стану речі, що мала певну зношеність ( наприклад, автомо-біля ), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати урахування зно-шеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифі-кації. Зношеність пошкодженого майна ураховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна ( у разі відшкодування збитків ).

Суд першої інстанції, визначаючись із розміром майнової шкоди, про яку заявлені вимоги позивачем, не урахував, що на час звернення до суду із даним позовом автомобіль ОСОБА_1 після ДТП уже був відновлений. Проте жод-них доказів щодо характеру пошкоджень транспортного засобу позивача, запо-діяних саме з вини ОСОБА_2 , у матеріалах справи немає. У складеній відпо-відачем розписці такі також відсутні, відповідно установити, що витрати (за-гальний розмір шкоди), понесені ОСОБА_1 на ремонт автомобіля пов`язані з пошкодженнями отриманими при ДТП, неможливо. Таким чином належить погодитися із доводами апеляційної скарги стосовно недоведеності позивачем розміру сум, які відповідно до чинного законодавства, має відшкодовувати за-подіювач шкоди.

З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведений розмір заподіяної майнової шкоди, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішен-ня Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Також апеляційний суд не може залишити поза увагою очевидне порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо прийняття до провадження позовної заяви, підписаної « ОСОБА_6 », коли позивачем у справі є ОСОБА_1 . Повноваження підписанта позовної заяви не установлені, будь-які документи у матеріалах справи щодо зазначеної особи відсутні. Разом з тим не саме це процесуальне порушення призвело до неправильного вирі-шення справи. У справі допущені такі порушення матеріального та процесу-ального права, які вочевидь свідчать про неправильність ухваленого у ній рі-шення, яке підлягає безумовному скасуванню.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими дока-зами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Від-повідно до норм зазначеної статті ЦПК України, підпункту «в» пункту четвер-того частини першої статті 382 цього Кодексу, понесені судові витрати підля-гають розподілу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. Ураховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а від-повідно до пункту дев`ятого частини першої статті 5 Закону України «Про су-довий збір» відповідач звільнений від сплати судового збору, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави 1488,60 гривень судового збору за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави 1488,60 гривень судового збору у зв`язку із апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинського