Справа № 548/1601/23
Провадження № 2/548/442/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.08.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.

Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.

На обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мати позивача, ОСОБА_2 , останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно та майнові права, в тому числі і право на земельну ділянку площею 0,1674 га., що розташована по АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала в порядку ч.3 ст.1238 Цивільного кодексу України після смерті свого чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Земельна ділянка належала ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Договору купівлі-продажу від 06.08.2009 року серія ВМ № 965851 посвідченим приватним нотаріусом Березою Д.В. та Державного акту на право приватної властності на землю серія IV-ПЛ № 057074 з відміткою нотаріуса про перехід права власності на дану земельну ділянку до ОСОБА_3 .

17.07.2023 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, протягом строку, встановленого судом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Після звернення позивача до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку мені Хорольська державна нотаріальна контора повідомила як спадкоємцю першої черги за законом, що 21.06.2022 року у Хорольській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу №129/2022 до майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнім місцем проживання та реєстрації якої було: АДРЕСА_1 . Спадкова справа відкрита на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої мною, дочкою спадкодавця - ОСОБА_1 , та заяви про відмову від прийняття спадщини поданої сином спадкодавця - ОСОБА_4 . Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у спадкову справу не подано. Позивач, дочка спадкодавця, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкодавець ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, що, в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, яка прийняла спадщину після свого чоловіка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнім місцем проживання якого було: АДРЕСА_1 , і на час відкриття спадщини за тією ж адресою проживала та була зареєстрована ОСОБА_2 (спадкова справа до майна ОСОБА_3 відкривалась).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивачем нотаріусу для огляду було надано Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 21.08.2009 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Березою Д.В. за реєстровим номером ВМІ №965851 з додатком до нього - Державним актом на право приватної власності на землю ІУ-ПЛ № 057074, на якому нотаріусом Березою Д.В. проставлено відмітку, що на підставі вищевказаного договору право власності на земельну ділянку переходить до ОСОБА_3 . Зі змісту договору слідує, що ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,1674 га, у місті Хорол з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства. Відсутність відмітки на вищевказаному державному акті про реєстрацію права власності на цю землю за ОСОБА_3 в Поземельній книзі свідчить, що він не здійснив реєстрацію свого права власності на це нерухоме майно належним чином відповідно до вимог земельного законодавства, яке діяло на час виникнення права - у відповідному відділі Держгеокадастру у поземельній книзі, а з 2013 року до часу смерті не звернувся за реєстрацією свого права у органи державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Згідно вимог законодавства, яке діяло на час посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого у приватного нотаріуса Берези Д.В. новий власник на підставі Договору та Державного акта на право приватної власності на землю, оформленого на попереднього власника, з відміткою на цьому державному акті виконаній нотаріусом міг отримати новий державний акт на своє ім`я , або ж на оригіналі цього державного акта на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 року №1066-VI, органи Держкомзему провели б реєстрацію його права власності у Поземельній книзі. Про проведення органом Держкомзему державної реєстрації права в Поземельній книзі на земельну ділянку на оригіналі державного акта, що є додатком до свідоцтва про право на спадщину, проставлялась відповідна відмітка.

З 2013 року в дію вступив Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за цим Законом право власності на земельні ділянки, яке не було зареєстровано до 2013 року, підлягає реєстрації державними реєстраторами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інформація про реєстрацію вищевказаного нерухомого майна та реєстрація права власності на землю за ОСОБА_3 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. Це означає, що в період з 2011 року по час смерті спадкодавець не здійснив реєстрацію своїх прав.

Норми права, застосовані судом.

Згідно з ч. 3ст. 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 цієї статтті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження : вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,- задовольнити.

Встановити факт належності на праві власності, відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2009 року серія ВМ № 965851 посвідченого приватним нотаріусом Березою Д.В. та Державного акту на право приватної властності на землю серія IV-ПЛ № 057074 на земельну ділянку площею 0,1674 га. з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за спадкодавцем, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнати за ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , право на земельну ділянку площею 0,1674 га. з цільовим призначенням- для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку остання успадкувала в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України після смерті чоловіка, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право на яку він отримав відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2009 року серія ВМ № 965851 посвідченого приватним нотаріусом Березою Д.В. та Державного акту на право приватної властності на землю серія IV-ПЛ № 057074.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 07.08.2023 року.

Суддя : О.В. Коновод