Справа № 333/9021/21
Провадження № 2/333/274/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Михайлової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Антонець Ірини Валеріївни про відвід судді Михайлової Анни Володимирівни у цивільній справі № 333/9021/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору, договору поділу майна подружжя та договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 333/9021/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору, договору поділу майна подружжя та договору дарування.

07.08.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Антонець Ірини Валеріївни про відвід судді Михайлової А.В., в обґрунтування якої вказано те, що у матеріалах справи містилися не підшиті документи, а саме заява про забезпечення позову, яка подана у поза процесуальний спосіб, інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 294880314 від 17.01.2022 року, який містить помітки. Таким чином, суддя Михайлова А.В. виявляє упередженість при розгляді справи, у зв`язку з чим представник відповідача просить відвести суддю Михайлову А.В. від розгляду справи.

Оскільки відповідно до п. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи, тобто у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та без проведення судового засідання, фіксування останнього за допомогою звукозаписувальних технічних засобів згідно зі ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

При вирішенні питання про відвід судді, слід виходити з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п. 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, №86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, а саме: суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною завою до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору, договору поділу майна подружжя та договору дарування, яка 20.12.2021 року була передана у провадження судді Михайлової А.В.

17.01.2022 року, в межах цивільної справи 333/9021/21, з метою дотримання розумних процесуальних строків та визначення кола осіб, на права і обов`язки яких може вплинути судове рішення, на момент звернення до суду, судом було зроблено запит та отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 294880314, яка міститься в матеріалах справи.

10.02.2022 року після отримання судом інформації щодо реєстрації відповідачів провадження у справі відкрито, справу призначено до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 01.03.2022 року'.

З моменту призначення справи жодного судового засідання у справі не відбулося, оскільки в матеріалах справи містяться заяви сторін, щодо відкладення судових засідань. Підготовче судове засідання не проведено.

Щодо твердження представника позивача про те, що у матеріалах справи містилися не підшиті документи, а саме заява про забезпечення позову, яка подана у поза процесуальний спосіб, які містять помітки начебто зроблені суддею, то матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження цього, а тому судом до уваги не беруться.

Крім того, за час перебування справи у провадженні суду, заяви про забезпечення позову сторонами подані не були, жодних процесуальних рішень з цього приводу не винесено.

Таким чином, представником відповідача Антонець І.В. не зазначені обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що заявлений представником відповідача Антонець І.В. відвід є необґрунтованим та заявленим з метою затягування розгляду справи з боку представника відповідача .

Згідно з ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Оскільки заява про відвід надійшла до суду менше ніж як за три дні до проведення судового засідання, заявлений позивачем відвід визнаний судом необґрунтованим, то заява про відвід не передається до канцелярії суду для вирішення питання про визначення судді у порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України для вирішення питання про відвід.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 260, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Визнати заявлений представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Антонець Іриною Валеріївною про відвід судді Михайлової Анни Володимирівни у цивільній справі № 333/9021/21 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним шлюбного договору, договору поділу майна подружжя та договору дарування, - необґрунтованим.

У відповідності до вимог ст. 353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова