П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року місто Київ

справа № 355/2012/21

провадження №22-ц/824/8130/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Офіс Генерального прокурора

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора

на рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Червонописького В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Київській області про зняття заборони на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Офісу Генерального прокурора, в якому просив припинити обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, яке було накладено згідно постанови від 25 листопада 2009 року Генеральною прокуратурою України, щодо земельної ділянки, кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником спірної земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого управлінням земельних ресурсів Селичівської сільської ради Баришівського району 20 вересня 2007 року.

На земельну ділянку була накладена заборона на відчуження постановою Генерального прокурора від 25 листопада 2009 року під час розслідування кримінальної справи в порядку КПК в редакції 1960 року.

ОСОБА_1 не був обвинувачем по кримінальній справі або учасником кримінального провадження, питання щодо права власності на земельну ділянку в ході розгляду кримінальної справи не вирішувалось.

Позивач свої вимоги обумовлює неможливістю скасування арешту в позасудовому порядку та захисту позивачем свого права власності в іншій спосіб, крім, звернення до суду з позовом про зняття заборони відчуження належної йому земельної ділянки.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Припинено обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна земельної ділянки кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з зазначеним рішенням. Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції не надано оцінки доводам Офісу Генерального прокурора, що ОСОБА_1 став власником земельної ділянки на підставі рішення підроблених службовими особами управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області.

Судовим рішенням у кримінальній справі встановлено, що рішення Селичівської сільської ради Баришівського району від 8 червня 2007 року, на підставі якого службовими особами управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області виготовлено та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, радою не приймалося. За таких обставин, вважає апелянт, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

В судове засідання представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області не з`явився, про місце, день і час засідання суду третя особа була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.167), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Прокурор Офісу Генерального прокурора Васківнюк С,М. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

ОСОБА_1 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, право приватної власності позивача на земельну ділянку кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №463129, виданого управлінням земельних ресурсів Селичівської сільської ради Баришівського району 20.09.2007.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на земельну ділянку, кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , була накладена заборона на відчуження (реєстраційний номер 9290097) постановою Генерального прокурора №06/3/2-35372-09 від 25.11.2009.

На адресу Офісу Генерального прокурора було направлено адвокатський запит про надання інформації щодо стану кримінальної справи, в межах якої винесено постанову Генерального прокурора №06/3/2-35372-09 від 25.11.2009 про накладення заборони відчуження на вказану земельну ділянку.

У відповідь на запит було повідомлено, що проводилось досудове слідство в кримінальній справі №49-2689 та під час розслідування кримінальної справи в порядку КПК в редакції 1960 було накладено обтяження земельної ділянки.

Позивач наголошує на тому, що він не був обвинуваченим по кримінальній справі №49-2689 або учасником кримінального провадження, а питання щодо права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :22:035:0017 в ході розгляду кримінальної справи не вирішувалось.

Відповідач у своєму відзиві зазначив наступне. За вироком Баришівського районного суду Київської області від 14.12.2011 речові докази у справі - рішення № 100-08-05 від 08.06.2007 про виділення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також державні акти на право власності на ці земельні ділянки на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишено у справі, дві земельні ділянки, які належать на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передано управлінню земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області (т. 20 а.с. 89-91)».

Окремою ухвалою судової, палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області від 19.03.2012 зазначено, що «постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України С.В. від 20.11.2009 року дві земельні ділянки площею по 0,25 га кожна, які належать гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнано речовими доказами по кримінальній справі, передано їх на зберігання начальнику правління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області та накладено заборону вчиняти з ними будь-які дії цивільно-правового характері (т. 20 а.с. 89-91)».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства; заборона на відчуження цієї земельної ділянки не була скасована після завершення кримінальної справи відносно ОСОБА_3 ; для перебування земельної ділянки під забороною відчуження немає підстав через направлення справи, в межах якої було накладено вказану заборону постановою Генерального прокурора від 25 листопада 2009 року, до суду, який не вирішував питання щодо права власності на земельну ділянку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального при розгляді та ухваленні рішення не допущено.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Судом установлено, що арешт на земельну ділянку, право власності на яку і до цього часу зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 , було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом, в межах кримінальної справи № 49-2689. ОСОБА_1 не був обвинуваченим по кримінальній справі, або учасником кримінального провадження.

У кримінальній справі № 49-2689 відносно ОСОБА_3 14 грудня 2011 року постановлений вирок, який був змінений ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2013 рок набрав законної сили.

Запис про заборону на нерухоме майно, на земельну ділянку, адреса: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , що була накладена постановою 06/3/2-35372-09 від 25 листопада 2009 року Генеральною прокуратурою України, наявний в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Наявність записів в реєстрах про заборону на відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , яка не скасована, є порушенням права останнього на мирне володіння своїм майном.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для припинення обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :22:035:0017, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 яка була застосована у кримінальній справі.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_1 став власником земельної ділянки на підставі рішення підробленого службовими особами управління земельних ресурсів у Баришівському районі Київської області, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки Баришівським районним судом Київської області під час винесення вироку у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 питання щодо права власності позивача на земельну ділянку не вирішувалося.

Право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку на момент ухвалення рішення у цій справі у встановленому законом порядку не припинено, і він такого права не позбавлений.

Сам по собі факт звернення Баришевської селищної ради у квітні 2023 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою не може бути підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог про припинення обтяження у вигляді заборони на відчуження земельної ділянки, право власності щодо якої зареєстровано за позивачем.

Отже доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 13 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 4 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус