Провадження №: 2-з/755/210/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" серпня 2023 р.суддя Дніпровського районного суду м. Києва Савлук Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

28 липня 2023 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 , шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 в розмірі ціни позову 263 178,50 гривень, які наявні на всіх банківських рахунках, що йому належать, виявлених державної виконавчою службою або приватним виконавцем під час виконання ухвали суду.

Накласти арешт та транспорті засоби, належні ОСОБА_2 здійснювати відчуження транспортних засобів»

31 липня 2023 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву передано в провадження судді Савлук Т.В.

01 серпня 2023 року вказану заяву було передано судді Савлук Т.В. відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді.

Вивчивши матеріли заяви разом з долученими до неї додатками на предмет дотримання вимог цивільного процесуального законодавства, суддя приходить до наступних висновків.

Кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. ( ч. 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Забезпечення позову - спеціальні заходи, передбачені цивільно-процесуальним законодавством. За заявою осіб, які беруть участь у справі, суддя або суд можуть вжити заходів щодо забезпечення позову. Забезпечення позову допускається у будь-якій стадії розвитку судочинства по справі, якщо невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захист порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересі, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів тощо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 19 Цивільного процесуального кодексу України). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 26-30 Цивільного процесуального кодексу України)

Виходячи з поняття підсудність у цивільному судочинстві як розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ, підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Питання про підсудність справ визначається цивільним процесуальним кодексом України.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України, Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України)

При цьому, стаття 28 Цивільного процесуального кодексу України, визначає правила підсудності справ за вибором позивача, тобто альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.

Отже, головною ознакою цього виду підсудності є воля позивача у справі під час визначення конкретного суду для вирішення спору по суті в межах правил, встановлених процесуальним законом.

Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Альтернативна територіальна підсудність зумовлена необхідністю або доцільністю надання позивачеві права вибору суду, який розглядатиме справу.

Встановлення правил альтернативної підсудності створює позивачу більш сприятливий режим для участі в судочинстві (наприклад, зменшуються витрати часу на звернення до суду, що, у свою чергу, може вплинути на оперативність розгляду справи).

Отже, право позивача на альтернативну підсудність є абсолютним і не може бути обмежене, оскільки процесуальний закон не передбачає виключень з нього.

Обґрунтовуючи підстави звернення до Дніпровського районного суду м. Києва заявник посилається на норми ч. 8 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, зазначаючи, що відповідно до п. 4 Договору позики, передбачено, що місце виконання зобов`язань за договором є м. Київ.

За змістом ч. 8 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Як вбачається з долученого заявником копії Договору позики який укладено 03 серпня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 (позичальник) отримав від ОСОБА_1 (позикодавець), а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 121 050,00 гривень, що на момент укладання цієї угоди за офіційним курсом Національного банку України є еквівалент суми 4 500,00 доларів США. Зазначену суму позичальник зобов`язується повернути в строк до 03 серпня 2022 року.

Відповідно до п. 4 Договору позики, повернення боргу має бути здійснено в місті Києві.

Усю територію столиці (місто Київ) поділено на десять адміністративних округів. Список районів Києва включає Голосіївський, Оболонський, Печерський, Подільський, Святошинський, Солом`янський і Шевченківський. Ці округи розташовані на правому березі Дніпра. На лівому березі знаходяться Дарницький, Деснянський і Дніпровський райони.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені статтею 532 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться: за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

Разом з тим, правила ст. 532 Цивільного кодексу України застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці (наприклад, п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України). У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 26 квітня 2018 року в справі №216/3976/15-ц, ураховуючи, що сторонами не визначено місце виконання спірного зобов`язання, при цьому специфіка правовідносин щодо повернення грошових коштів не свідчить про те, що їх виконання можливе лише тільки в певному місці, законними та обґрунтованими є висновки судів попередніх інстанцій про визначення підсудності справи за позовом про стягнення боргу та процентів за договором позики за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача.

Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову, який буде подано заявником до суду, беручи до уваги, що заявлені позовні вимоги полягають стягненні боргу за договором позики, у суду відсутні підставі для застосування правил підсудності, передбачених ч. 8 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки у договорі позики не конкретизовано місце виконання, а саме не зазначено адресу, що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила загальної підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до суду, заявник зазначив адресу відповідача - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Артемівського району міста Луганська.

Відповідно до статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Згідно ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Відповідно до розпорядження від 02 вересня 2014 року, № 27/0/38-14 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ» відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), визначено територіальну підсудність: цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

Як вбачається з розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про визначення територіальної підсудності справ», зміна територіальної підсудності судових справ Артемівського районного суду міста Луганська визначена за Білокуракинським районним судом Луганської області.

Відповідно до розпорядження від 06 березня 2022 року №1/0/9-22 Верховного Суду, у відповідності до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ Білокуракинського районного суду Луганської області та визначено за Першотравеньським міським судом Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо, до підсудності якого відноситься справа, визначити не можливо.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Цивільного процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в межах юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва, та з урахуванням вимог п. 1 ч. 1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України передає заяву для подальшого розгляду до Першотравеньського міського суду Дніпропетровської області, за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 2, 4, 31, 15, 152, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, передати за підсудністю до Першотравеньського міського суду Дніпропетровської області,для подальшого розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: