КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенко Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Штеренберг Олесі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного чужого володіння,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного чужого володіння.

16 травня 2023 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Потьомкіна Володимира Олександровича звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 6, групи приміщень № 42, літера А, загальною площею 210 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в тому числі приватним та/або державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - реєстраційний номер 00, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки спірні житлові приміщення, на які позивач просив накласти арешт, були відчужені ним на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_3 , від імені якої на підставі підробленої довіреності діяла ОСОБА_4 .. Про факт підробки довіреності позивачу стало відомо від приватного нотаріуса КМНО Гнідюк О.Б., який безпосередньо повідомив його про факт підробки документів. У подальшому нежитлові приміщення були передані в іпотеку відповідачу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. Нині право власності на спірні нежилі приміщення зареєстроване за відповідачем.

Разом з тим, відповідачем ініційовано позов про виселення позивача із спірних приміщень, враховуючи, що спірне майно вже було зареєстроване на відповідача, позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, так як відповідач може його відчужити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року задоволено частково заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Потьомкіна В.О. про забезпечення позову.

У порядку забезпечення позову накладено арешт на нежилі приміщення з № 1 по № 6, групи приміщень № 42, літера А, загальною площею 210 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) - до набрання законної сили рішенням суду по справі № 761/15046/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного чужого володіння.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, адвокат Штеренберг Олеся Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції жодним чином не обгрунтував чому саме незадоволення заяви позивача про забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача.

Представник апелянта вважає, що судом першої інстанції було порушено вимоги ч. 2 ст. 149 ЦПК України та ч. 8 ст. 153 ЦПК України, результатом чого стало постановлення незаконної та необгрунтованої ухвали, яка без будь-яких на те підстав обмежує право власності ОСОБА_1 на нежилі приміщення.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник апелянта також вказувала на те, що сам лише факт належності майна на праві власності особі не може вважатися належним обгрунтуванням необхідності забезпечення позову, шляхом накладення арешту на це майно, оскільки такий підхід би розбалансував всю логіку інституту забезпечення позову у цивільних справах і призвів в подальшому до того, що арешт буде накладатися на спірне нерухоме майно за будь-яких умов, навіть за умови очевидної необгрунтованості позовної заяви та/або заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначила також, що твердження позивача щодо необхідності забезпечення позову, жодним чином не може розцінюватися як належне обгрунтування необхідності застосування забезпечення позову, оскільки звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про виселення осіб з належних йому на праві власності нежилих приміщень, на думку представника скаржника, жодним чином не вказує на існування будь-якої загрози відчуження ним майна і вказаний позов було подано в першу чергу з метою захисту права власності ОСОБА_1 на нежилі приміщення, зокрема, в частині користування ними. Оскільки саме ОСОБА_2 та пов`язані з ним юридичні особи: Адвокатське об`єднання "Кросондович Лойерс", де ОСОБА_2 є засновником та учасником, продовжували користуватися нежилими приміщеннями після спливу строку дії договору оренди між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та неодноразово звернення ОСОБА_1 з листами про необхідність звільнити приміщення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що враховуючи підстави, предмет позову, який стосується оспорення законності підстав набуття відповідачем права власності на спірні нежилі приміщення, дійшов висновку про те, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на спірну квартиру, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині такого заходу забезпечення позову як заборона державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в тому числі приватним та/або державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - реєстраційний номер 00, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні нежилі приміщення унеможливлює вчинення будь-яких дій щодо його відчуження, вчинення нотаріальних та реєстраційних дій щодо нього, а тому потреба у додатковому забезпеченні позову у вказаний позивачем спосіб відсутня.

При цьому, встановлення чи невстановлення цих заходів забезпечення позову ніяк не впливає на можливість виконання судового рішення в разі задоволення позову про визнання недійсними рішень державних нотаріусів та витребування майна із незаконного чужого володіння.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Встановлено, що у травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позов до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння, якому просив:

1) визнати недійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київський міський нотаріальний округ Коберник Євгенії Василівни, індексний номер: 30699143 від 29.07.2016 час - 12:36:22, та запис про право власності: 15649922%

2) визнати не дійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київський міський нотаріальний округ Василенко Олега Анатолійвича, індексний номер: 46633515 від 24.04.2019 час - 14:45:17, та запис про іпотеку: 31333280;

3) визнати не дійсним рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київський міський нотаріальний округ Василенко Олега Анатолійовича, індексний номер: 46633806 від 24.04.2019 час - 14:52:14, та запис про обтяження: 31333413;

4) визнати не дійсним рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" - Чуйко Ганни Георгіївни, індексний номер:48200741 від 12.08.2019 час - 15:45:43, та запис про право власності: 32783802;

5) витребувати на користь ОСОБА_2 з незаконного володіння ОСОБА_1 нежилі приміщення з № 1 по № 6, групи приміщень № 42, літера А, загальною площею 210 м. кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

16 травня 2023 року позивач ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Потьомкіна Володимира Олександровича звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 6, групи приміщень № 42, літера А, загальною площею 210 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00) та заборони державним реєстраторам, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в тому числі приватним та/або державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на внесення змін до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - реєстраційний номер 00, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом, оскільки спірні житлові приміщення, на які позивач просив накласти арешт, були відчужені ним на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та ОСОБА_3 , від імені якої на підставі підробленої довіреності діяла ОСОБА_4 . Про факт підробки довіреності позивачу стало відомо від приватного нотаріуса КМНО Гнідюк О.Б., який безпосередньо повідомив його про факт підробки документів. У подальшому нежитлові приміщення були передані в іпотеку відповідачу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором позики. Нині право власності на спірні нежилі приміщення зареєстроване за відповідачем.

Позивач переконаний, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по справі № 761/15046/23 або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу законності набуття відповідачем права власності на нерухоме майна, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 6, групи приміщень № 42, літера А, загальною площею 210 м.кв., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 00), а також законності рішень державних реєстраторів щодо реєстрації права власності за відповідачем.

Судом також враховано ту обставину, що відповідач як новий власник спірних нежилих приміщень, має усі повноваження щодо розпорядження нею в будь-який час на свій розсуд.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для часткового задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може продати майно, тощо.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про співмірність заходу забезпечення позову (арешту) із заявленими позивачами вимогами.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та суб`єктивних твердженнях, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, крім того заходи забезпечення позову є тимчасовими і призначені для належного захисту усіх учасників у конкретній справі, а тому вони не спростовують обґрунтованості вжитих заходів забезпечення позову і не можуть бути належною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Обраний судом вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що сам лише факт належності майна на праві власності особі не може вважатися належним обгрунтуванням необхідності забезпечення позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки предметом спору є визнання недійсними рішень державних реєстраторів, зокрема записів про право власності, а також витребування на користь позивача з незаконного володіння відповідача нежилі приміщення, які є предметом спору, тому колегія суддів вважає, що не вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на предмет спору, може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених в ухвалі, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову та вірно застосував положення ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Штеренберг Олесі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «03» серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник