Ухвала

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 740/5840/19

провадження № 61-11804св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вертіївська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Куровський Володимир Васильович, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Пантелієнко В. Г., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 червня 2021 року, прийняту колегією у складі суддів: Губар В. С., Онищенко О. І., Скрипки А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба - ОСОБА_4 , після якої відкрилась спадщина на житловий будинок на АДРЕСА_1 , грошовий вклад, що зберігався у філіалі Ощадбанку № 204/05 на рахунку № НОМЕР_1 , з належними процентами та право на земельну частку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк» і розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

За життя, а саме 13 січня 1998 року, баба склала заповіт на користь її матері - ОСОБА_5 , яким заповіла ОСОБА_5 житловий будинок на АДРЕСА_1 та грошовий вклад, що зберігався у філіалі Ощадбанку № 204/05 на рахунку № НОМЕР_1 , з належними процентами.

У встановлений законом строк ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте належним чином спадщину не оформила і, відповідно, свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримала.

Спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) ОСОБА_6 фактично прийняла, так як постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 5 серпня 2016 року № 514/03-25.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

20 листопада 2018 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 - рідному брату позивача, а право на земельну частку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк» і розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області - їй.

Позивач зазначала, що у встановлений законодавством строк вона звернулась до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом після матері, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно.

З урахуванням уточнених у квітні 2020 року позовних вимог, ОСОБА_1 просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк» і розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_6 право на земельну частку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк», розташовану на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0327931, виданого Ніжинською районною державною адміністрацією Чернігівської області, зареєстрованого 4 червня 1998 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 812.

Рішення суду мотивоване тим, що на час відкриття спадщини - 25 травня 2007 року - ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_4 , тому відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після ОСОБА_4 .

Встановивши, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 , яка успадкувала право на земельну частку (пай), суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 2 червня 2021 року рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 березня 2021 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2020 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Куровський В. В., подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 червня 2021 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, не надали належної оцінки зібраним у справі доказам, що призвело до неправильного вирішення справи.

На думку заявника, поза увагою судів залишилось те, що спадкодавець ОСОБА_6 не набула на визначених законом підставах право на земельну частку (пай), розташовану на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належала ОСОБА_4 на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0327931, оскільки за життя ОСОБА_6 не оформила у встановленому законом порядку зазначену земельну ділянку, а, відтак, земельна частка не є об`єктом спадкування і не входить до складу спадщини після ОСОБА_6 .

Крім того, не враховано судами першої та апеляційної інстанцій і висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, відповідно до якого, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває цього права у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Посилаючись на зазначене, заявник вважає, що вказане призвело до неправильного вирішення цієї справи, тому просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позиція інших учасників справи

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала на безпідставність її доводів. Зазначала, що суди першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно з`ясували обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, надали належну оцінку зібраним у справі доказам та ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Зазначала, що право на земельну частку (пай) належало її бабі - ОСОБА_4 на підставі сертифіката на земельну частку (пай); спадщину після ОСОБА_4 фактично прийняла її мати - ОСОБА_6 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідками Вертиївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 25 серпня 2016 року.

Отже, на її думку, до ОСОБА_6 перейшло право на земельну частку (пай) після ОСОБА_4 , проте через постійні хвороби та погане самопочуття ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину не оформила.

За життя мати склала на її користь заповіт, яким заповіла право на земельну частку (пай), проте приватний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому вона змушена звернутись з відповідним позовом до суду.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 просила касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області матеріали цивільної справи № 740/5840/19.

Підставами для відкриття касаційного провадження у цій справі були доводи заявника про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17.

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що4 червня 1998 року ОСОБА_4 виданий сертифікат про право на земельну частку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк», розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрований 4 червня 1998 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 812.

13 січня 1998 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Уткіною Н. П. та зареєстрований за номером 5, яким заповіла невістці - ОСОБА_6 житловий будинок на АДРЕСА_1 та грошовий вклад, що зберігається у філіалі ощадбанку № 204/05 на рахунку № НОМЕР_1 , з належним процентами.

Також суди встановили, що ОСОБА_4 є бабою ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 від 29 травня 2007 року.

З довідок Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 514/03-25 від 25 серпня 2016 року суди встановили, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та була зареєстрована разом з ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 .

Суди встановили, що ОСОБА_6 за життя не оформила у встановленому законом порядку спадщину після ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла.

За життя, а саме 20 листопада 2018 року, ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яким заповіла житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами на АДРЕСА_1 сину - ОСОБА_2 , а дочці ОСОБА_1 - право на земельну ділянку (пай) площею 7,4 в умовах кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності сільгосппідприємства «Маяк», розташована на території Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, сертифікат щодо якої зареєстрований 4 червня 1998 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 812.

З копії спадкової справи № 11/2019, заведеної 8 лютого 2019 року, судами встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулись ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Бублик В. М. від 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно та неможливістю встановлення належності нерухомого майна спадкодавцеві.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзиву на неї, суд дійшов таких висновків.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині другій статті 1220 ЦК України зазначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частина перша статті 1225 ЦК України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У частинах першій, другій статті 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини (пункт «г» частини першої статті 81 ЗК України).

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, і шляхом визнання права, як це передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

При вирішенні справи суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_6 на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_4 на АДРЕСА_1 , а тому є такою, що фактично прийняла спадщину після ОСОБА_4 .

Встановили суди і те, що у встановлений законом строк ОСОБА_6 звернулась до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4 .

Встановивши зазначене, а також те, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після ОСОБА_6 , до складу якої входить і право на земельну частку (пай), суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Так, згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Обґрунтовуючи незаконність судових рішень, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Куровський В. В., посилався на неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначала, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) Велика Палата конкретизувала вказаний висновок та зазначила, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед, за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа № 343/1048/17), на яку посилається заявник, прийнята за результатами розгляду касаційної скарги позивача на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2018 року у справі про визнання недійсними і скасування рішення сільської ради та свідоцтв про право власності на земельні ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець (батько позивача) за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірні земельні ділянки, тому вони не є об`єктом спадкування і не увійшли до спадкової маси. Крім того, оскаржуване рішення Гошівської сільської ради Долинського районного суду Івано-Франківської області від 8 жовтня 2015 року, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність спірні земельні ділянки іншій особі, прийняте з дотриманням вимог статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в межах повноважень сільської ради, тому є правомірним, обґрунтованим, відповідає чинним нормативно-правовим актам. Оскільки підстав для визнання недійсним та скасування рішення сільської ради не встановлено, немає і підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності на спірні земельні ділянки. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що спірна земельна ділянка площею 0,1001 га в урочищі «За селом» не була передана спадкодавцю у власність, а лише у постійне користування; сплата позивачем податку за користування земельною ділянкою не є підставою для набуття права власності чи права користування земельною ділянкою. З такими висновками судів попередніх інстанцій погодився й касаційний суд.

Отже доводи заявника щодо неврахування судами попередніх інстанцій висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, касаційний суд вважає безпідставним, оскільки предмет спору, підстави позову та фактичні обставини справи, на яку посилається заявник, і фактичні обставини у справі, що переглядається, є різними, а відтак, відсутні правові підстави вважати, що суди не врахували висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Оскільки наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження, так як після відкриття касаційного провадження та перевірки доводів касаційної скарги за матеріалами справи встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у вказаній постанові Верховного Суду та на який посилався заявник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, тому відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України касаційне провадження підлягає закриттю.

Згідно з частиною другою статті 396 ЦПК України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Касаційний суд зазначає, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статями 260, 389, 396 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) за касаційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Куровський Володимир Васильович, на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 3 березня 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 червня 2021 року закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. В. Сердюк В. А. Стрільчук