Провадження № 2/522/1043/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця`в особі філії «Вокзальна компанія» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року від позивача до суду надійшла позовна заява до Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

26 грудня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового засідання.

27 січня 2020 року від Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до суду надійшла заява, в якій стверджують, що вони не є належними відповідачами по справі.

24 червня 2020 року від позивача до суду надійшла заява про заміну первісного відповідача на належного відповідача, а саме просив суд замінити Регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на Акціонерне товариство «Українська Залізниця» в особі філії «Вокзальна компанія».

20 січня 2021 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява до Акціонерного товариства «Українська Залізниця`в особі філії «Вокзальна компанія» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 28.10.2017р о 13 годині 07 хвилин, ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_2 придбали в касі вокзалу квитки на приміський електропоїзд «Одеса-Головна - Білгород-Дністровський».

Очікуючи поїзд позивачка з донькою вирішили відвідати безкоштовний туалет вокзалу, який знаходиться за камерою збереження багажу на території залізничного вокзалу. Під час входу до приміщення туалету, ОСОБА_1 переступивши через поріг входу до туалету витерла підошви взуття об килимок та направилась до кабінок туалету, вступивши на мокру підлогу посковзнулась та впала, внаслідок цього були отримані травми та тілесні ушкодження вираженні закритим перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням уламків та закритим осколковим перелом дистального метаепіфіза правої променевої кістки зі зміщення відламків.

В туалеті вокзалу прибиральниця проводила уборку, підлога була дуже мокра, попереджувальних знаків про те що в приміщенні проводиться технічна перерва та підлога слизька і потрібно бути обережним були відсутні. Прибиральниця туалету не забезпечила для відвідувачів можливості безпечного користування приміщенням, недобросовісно виконала свої обов`язки щодо прийняття достатніх заходів для запобігання нещасних випадків.

Через 15 хвилин після виклику медичного працівника вокзалу, до приміщення туалету з інвалідним візком підійшла медичний працівник медпункту вокзалу.

Медичний працівник не оглянувши ОСОБА_1 на місці, сказала сідати до візка, на що ОСОБА_1 відповіла, що не може самостійно встати та відчуває сильний біль в руці та нозі, після чого медичний працівник попросила відвідувачів туалету посадити позивачку у візок, чим спричинила ОСОБА_1 ще більшого болю та страждань. Після цього ОСОБА_1 відвезли до медпункту вокзалу, звідки вже була викликана карета швидкої допомоги. В медпункті перша медична допомога також не була надана.

Спричинені ОСОБА_1 тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. За час лікування більше одного року позивачем витрачено грошові кошти на придбання лікарських засобів та ліків, на придбання медичного обладнання для реабілітацій, ендопротез кульшового суглобу, витрати на аналізи, на гвинти в шийку бедра, транспортування з лікарні.

Сума нанесених ОСОБА_1 матеріальних витрат складає_116322 гривень 62 копійок, що підтверджується квитанціями медичних закладів, та квитанціями про сплату за ліки.

Позивач обґрунтовує, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 гривень повністю забезпечить моральні та фізичні страждання, які були завданні довготривалим лікуванням та реабілітацією через падіння на мокрій підлозі та недоброякісного виконання своїх службових обов`язків прибиральницею туалету залізничного вокзалу станції Одеса-Головна.

Загалом позивач просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі, 116322 гривень 62 копійок та моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 100000 гривень.

15 березня 2021 року до суду надійшло клопотанням про передачу справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва за місцем знаходження АТ «Українська залізниця».

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року вирішено у задоволені клопотання представника відповідача про передачу за підсудністю справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі філії «Пасажирська компанія» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я відмовити.

23 червня 2021 року від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до вказаного відзиву відповідач вказує, що відповідач не погоджується з позовними вимогами Позивача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Відповідач вказує, що працівниками вокзалу складено Акт про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим пасажиром, в якому чітко зазначається, що пасажир - пред`явник цього Акту є застрахованим від нещасного випадку на транспорті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 «ПРО затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті». Крім того, неодноразово на звернення ОСОБА_1 виробничий підрозділ вокзал станції Одеса-Головна (лист від 02.11.2017 № ЛВОК-11/1027) та філія «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (лист від 04.04.2019 № ГЖ-5/189) повідомляли про законне право Позивача на звернення до страхової компанії з питання відшкодування матеріальної шкоди. У 2017 році страхування пасажирів на залізничному транспорті здійснювала компанія ПАТ «Інтер-Поліс».

Тобто зі свого боку Відповідач виконав усі обов`язки передбачені чинним законодавством України. Однак, з незрозумілих причин Позивач не звернулася до страхової компанії та не скористалася своїм правом на відшкодування матеріальних витрат. А АТ «Укрзалізниця» у свою чергу не наділена повноваженнями звертатися від імені пасажирів до страхової компанії з питань відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 25 липня 2023 року з`явився представник відповідача Коваль Вікторія Борисівна. Представник позивача сповіщений про дату та час судового засідання належним чином шляхом направлення повістки на електронну адресу зазначену представником, про складено відповідну довідку, однак у судове засідання не з`явився повторно без поважних причин.

Для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації. Якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них (Постанова КЦС ВС від 06.03.2023 № 753/19393/20 (61-6136св22).

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Суд вбачає, що позивач сповіщений про дату та час судового засідання належним чином, матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення, а тому суд приходить до висновку про можливість розглядати справу.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

28.10.2017р о у13 годині 074 хвилин, ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_2 придбали в касі вокзалу квитки на приміський електропоїзд «Одеса-Головна - Білгород-Дністровський».

ОСОБА_1 при вході до туалету який знаходиться за камерою збереження багажу на території залізничного вокзалу посковзнулась та впала, внаслідок цього були отримані травми та тілесні ушкодження вираженні закритим перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням уламків та закритим осколковим перелом дистального метаепіфіза правої променевої кістки зі зміщення відламків.

25.11.2017 року ОСОБА_2 отримала замовним листом відповідь на свою заяву та-складений акт про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим та рекомендації звернутись до страхової компанії.

Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає захисту цивільних прав та інтересів.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до чч.1, 3 ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст.48 ЦПК визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.

Як встановлено судом, працівниками вокзалу було складено Акт про нещасний випадок, що стався на залізниці із застрахованим пасажиром, в якому чітко зазначається, що пасажир - пред`явник цього Акту є застрахованим від нещасного випадку на транспорті відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 «ПРО затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті».

Крім того, неодноразово на звернення ОСОБА_1 виробничий підрозділ вокзал станції Одеса-Головна (лист від 02.11.2017 № ЛВОК-11/1027) та філія «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» (лист від 04.04.2019 № ГЖ-5/189) повідомляли про законне право Позивача на звернення до страхової компанії з питання відшкодування матеріальної шкоди.

У 2017 році страхування пасажирів на залізничному транспорті здійснювала компанія ПАТ «Інтер-Поліс».

У постанові від 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц Велика Палата вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Проте покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування відповідальності та сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Велика Палата вважає, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у разі виникнення деліктного зобов`язання страховик бере на себе виконання обов`язку страхувальника у межах суми страхового відшкодування, а страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може звернутися з позовом до страховика, у якого заподіювач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, що відповідає загальній меті страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 959 Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті зазначено наступне:

Відповідно до п. 3 Кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних

пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток.

Відповідно до п. 9 скласти акт про нещасний випадок із пасажирами галузевого

зразка.

Відповідно до п. 10 Страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату; акта про нещасний випадок; листа непрацездатності (для працюючої особи) або довідки закладу охорони здоров`я, що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для непрацюючої особи), або довідки спеціалізованих

установ про встановлення інвалідності; у разі загибелі чи смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку - копії свідоцтва про смерть, а також страхового поліса або документа, що його замінює (для пасажира пільгової категорії - документа, що підтверджує

право на пільги)

В даному конкретному випадку слід зазначити , що належним відповідачем є компанія ПАТ «Інтер-Поліс» в той час як визначений позивачем відповідач не може нести відповідальність у даному конкретному випадку без попереднього звернення до страхової компанії ПАТ «Інтер-Поліс».

Суд звертає увагу, що відповідачем неодноразово наголошувалось позивачу про необхідність звернення до страхової компанії ПАТ «Інтер-Поліс» з заявою про компенсацією матеріальних збитків.

Отже слід зазначити, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку зі зверненням позивача до неналежного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця`в особі філії «Вокзальна компанія» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 04.08.2023 року.

Суддя Р. Д. Абухін

25.07.23