Справа № 461/4833/21 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/1424/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути зі згаданого відповідача на користь Банку заборгованість, за кредитним договором № б/н від 10.11.2008 року у розмірі 13 227 грн. 13 коп., яка утворилась станом на 12.05.2021 року, та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 10.11.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (в подальшому - «Кредитний договір»). За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 14 000 гривень. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 12.05.2021 року утворилася заборгованість у розмірі 13 227 грн. 13 коп., яка складається з 11 240 грн. 89 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1 986 грн. 24 коп. заборгованості за простроченими відсотками (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено (а.с. 172-179).

Дане рішення оскаржила представник Банку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та задовольнити вимоги Банку у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на порушення норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що відповідач, підписавши 10.11.2008 року Заяву на отримання кредиту та Довідку про умови кредитування (копії яких є наявними у матеріалах справи), цілком та повністю погодився з Умовами і правилами позивача про надання останнім банківських послуг та у повному обсязі був проінформований про умови кредитування (а.с. 185-190).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та ОСОБА_1 , як фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Як вбачається з Довідки про умови кредитування, долученої Банком до позовної заяви в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, сторони Кредитного договору погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць (відповідно - 30,0 % річних = 2,5 % х 12 місяців).

В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30,0 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася лише до 29 серпня 2014 року включно, а з 01.09.2014 року без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних (а у подальшому - і до 43,2 %) і станом на 29 серпня 2014 року (останній день застосування Банком обумовленої з відповідачем процентної ставки у розмірі 30,0 % річних, після чого її було збільшено) заборгованість відповідача «за процентами» становила 124 грн. 00 коп. (а.с. 5-зворот) і ця заборгованість «за процентами» у подальшому була неодноразово погашеною (а.с. 6).

Відтак, за вищенаведених обставин, у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 1 986 грн. 24 коп. заборгованості за простроченими відсотками.

Безспірною є та обставина, що внесені відповідачем гроші на погашення кредиторської заборгованості скеровувалися на погашення відповідних складових цієї заборгованості (тіла, відсотків та пені) саме Банком.

Із вищезгаданого розрахунку Банку вбачається, що за рахунок внесених відповідачем коштів було погашено наступні заборгованості:

-за тілом кредиту у розмірі - 9 424 грн. 44 коп;

-за простроченим тілом кредиту - 2 083 грн. 89 коп.;

-по нарахованим відсоткам - 1 001 грн. 61 коп.;

-по простроченим відсоткам - 1290 грн. 36 коп.

З розрахунку заборгованості за період лише з 01.06.2015 року до 30.06.2019 року вбачається, що позивачем стягнуто з відповідача наступні заборгованості:

-за тілом кредиту - 43 606 грн. 70 коп.;

-за простроченим тілом кредиту - 9 977 грн. 71 коп.;

-заборгованість по пені - 5 902 грн. 68 коп.

Незважаючи на таке погашення заборгованості, її розмір лише збільшувався - за рахунок пені, штрафів та відсотків, стягнення яких Банком було неправомірним, про що вже зазначалося вище.

Незважаючи на вищенаведені висновки суду апеляційна скарга не містить жодних розрахунків, які б свідчили про те, що за весь час дії Кредитного договору відповідачем було внесено на погашення кредиту менше коштів, ніж він отримав від Банку (тіло кредиту).

Надані позивачем розрахунки, вказують на те, що відповідач сплатив та повернув Банку суму грошових коштів, яка перевищує фактично отримані ним суми кредитних коштів, оскільки заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 11 240 грн. 89 коп. (стягнення якої також є предметом позовних вимог) розраховано Банком без врахування наведених положень чинного законодавства, яке регламентує договірні відносини та умови кредитування, тобто фактично Банк після отримання коштів від відповідача самостійно визначав на рахунок погашення якого показника (тіло кредиту, пеня, відсотки тощо) таку оплату слід віднести, не врахувавши правомірності проведення Банком дій щодо зміни кредитного ліміту, нарахування процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

В оскаржуваному рішенні наведено детальне обґрунтування тому, чому саме суд не приймає до уваги вищенаведені подані Банком докази - з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, які знайшли своє відображення у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які суд (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) зобов`язаний був врахувати при ухваленні оскаржуваного рішення.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів, які б свідчили про помилковість врахування судом при ухваленні оскаржуваного рішення висновків, викладених у вищезгаданій постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором на загальну суму 13 227 грн. 13 коп.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 13 227 грн. 13 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 13 227 грн. 13 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 02 серпня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.