Справа № 473/3383/23
РІШЕННЯ

іменем України

"07" серпня 2023 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської в складі :

головуючого судді Ротар М.М.

за участі секретаря судових засідань Лукіянчиної Т.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів,

встановив

позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що 19 липня 2021 року судовим наказом Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області по справі №473/2629/21 з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2021 року і до повноліття дитини.

З часу ухвалення вказаного рішення обставини життя позивача змінилися, він уклав другий шлюб та у цьому шлюбі у позивача народилося двоє дітей.

Посилаючись на правила ч. 1 ст. 192 СК України, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу, а також змінити спосіб стягнення, а саме стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 07 липня 2023 року відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощенного позовного провадження.

13 липня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин погіршення його матеріального становища. Також зазначила, що позивач не наділений правом на зміну способу стягнення аліментів, оскільки таке право належить тільки одержувачу аліментів.

В судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог.

Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій також просила розгляд справи здійснювати у її відсутність та в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Судом встановлено такі обставини.

Сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає з матір`ю, кошти на її утримання з батька стягуються в примусовому порядку.

За судовим наказом № 473/2629/21 від 19 липня 2021 року з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2021 року до повноліття дитини.

Позивач 03 червня 2022 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (серія НОМЕР_1 , видане 03 червня 2022 року.) Від вказаного шлюбу у нього народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 , видане 12 серпня 2022 року) та син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 , видане 12 серпня 2022 року.)

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Способи виконання обов`язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згоди щодо утримання дитини сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим аліменти стягуються з позивача в примусовому порядку, на підставі судового наказу у розмірі частини всіх видів заробітку.

За правилами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно правил ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України та вказані роз`яснення, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів за вимогою матері дитини може бути вирішено питання про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу ст. 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

З огляду на наведені положення закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Позивач зазначив, що наявність обов`язку з утримання ще двох дітей та дружини, а також пасинка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає разом з ними, він вважає тими обставинами, які мають значення для зменшення розміру аліментів.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того факту, що його матеріальний стан погіршився з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сам по собі факт народження у позивача інших дітей, не є підставою для зміни розміру аліментів, адже зміна сімейного стану позивача, а саме необхідність утримання іншої дитини, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно ст. ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на заявника покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обставини, на які він посилається, як на такі, що впливають для визначення розміру аліментів або можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів не є обґрунтованими. Судом не встановлено підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за судовим рішенням.

На виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний стан чи інші обставини, унеможливлюють виплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення донькою повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

На підставі викладеного та, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в розмірі визначеному судовим рішенням, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає. Так само відсутні підстави і для зміни способу стягнення аліментів, оскільки відповідно до ч.3 ст.181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Визначений судовим рішенням розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще двох неповнолітніх дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вказаного правила, судовий збір, сплачений позивачем, поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76- 81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Ротар