Справа № 716/614/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2023 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

з участю секретаря судових засідань Якимик К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на житловий будинок, що був придбаний під час перебування у шлюбі,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок, що був придбаний за час шлюбу з останнім, з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами до нього, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10.03.1991 до 06.07.2022.

В період шлюбу нею куплено спірний житловий будинок по вищевказаній адресі. При цьому, договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку був укладений та оформлений 03.04.1998. Зазначене нерухоме майно придбано за грошові кошти, які їй передала її рідна сестра ОСОБА_5 . Вказані грошові кошти остання подарувала їй шляхом передачі через їх іншу сестру ОСОБА_6 .

Оскільки дане нерухоме майно придбано за її особисті кошти, то вважає, що даний житловий будинок є її особистою приватною власністю.

В судовому засіданні позивач, будучи допитаною також в якості свідка, пояснила, що з відповідачем ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.03.1991 року. З липня 2016 року вони перестали підтримувати шлюбні стосунки, оскільки їх взаємовідносини погіршились.

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.07.2022 їх шлюб розірвано (а.с. 8-9).

В період шлюбу, з метою покращення власних житлових умов, ними було прийнято рішення про купівлю житлового будинку.

З цією метою вони підшукали житло, яке продавалось та знаходилосьв АДРЕСА_1 . Для придбання житла коштів у них не було, а тому вона звернулась до старшої рідної сестри ОСОБА_5 , яка перебувала за кордоном та яка подарувала їй грошові кошти в сумі 700 доларів США для придбання цього об`єкту нерухомого майна. Додала, що вказані грошові кошти її сестрою були позичені у третіх осіб. В подальшому гроші їй передала інша сестра свідок ОСОБА_6 . При цьому, грошові кошти зберігались у відповідача.

03.04.1998 вони уклали договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, відповідно до якого продавцем була ОСОБА_7 , а покупцем відповідач ОСОБА_3 . Вона особисто була присутня при укладення договору у нотаріуса та останній роз`яснював їй наслідки укладення такого договору. При цьому, вона дала згоду на його укладення та не заперечувала проти цього.

Під час проживання в даному житловому будинку ними за спільні кошти проведено заміну покрівлі будинку, поштукатурено, добудовано сарай та хлів, вимуровано підвал та викопано криницю.

В березні 2023 відповідач повідомив її, що має намір продати спірний житловий будинок, а тому вона вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та пояснив наступне. Не заперечував того факту, що вони дійсно перебували тривалий час в зареєстрованому шлюбі. 03.04.1998 з ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого остання продала, а він купив житловий будинок в АДРЕСА_1 . Дане майно придбано за спільні кошти подружжя в розмір 700 доларів США, частина з яких була їхніми заощадженнями, а інша частина позичена у родичів та знайомих. Під час укладення вказаного договору позивач не заперечувала та дала згоду на зазначення покупцем в договорі його. Вважає, що дане майно є їх спільною сумісною власністю подружжя.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що спірне майно має статус спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбане в шлюбі та за спільні грошові кошти.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , яка є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 пояснила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Коли вони вирішили купити житловий будинок, то їх рідна старша сестра ОСОБА_5 , яка проживала за кордоном передала для цієї мети 400 доларів США. При цьому, вказані кошти подружжя повинно було повернути, оскільки гроші були отримані в позику.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо про той факт, що сторонами придбано спірний житловий будинок. Старша сестра позивача допомагала їм його придбати, однак подробиці цього йому не відомі. Додатково пояснив, що був присутній під час передачі грошових коштів продавцю, однак це мало місце не у нотаріуса. Хто із сторін проводив розрахунок йому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою сторін, в судовому засіданні пояснила, що зі слів позивача їй відомо, що купувати спірний житловий будинок їм допомагала її старша сестра, яка надала гроші для цього. Подробиць укладення договору їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що є далеким родичем відповідача ОСОБА_3 . Під час придбання сторонами житлового будинку відповідач з цією метою позичив у нього 200 доларів США, які в подальшому повернув.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 ,яка є рідною сестрою відповідача, пояснила, що сторони в 1998 році придбали спірний житловий будинок. Відповідач ОСОБА_3 позичив у неї та їх матері грошові кошти для цієї мети в розмірі 200 доларів США.

Свідок ОСОБА_12 , яка є тіткою відповідача, в судовому засіданні пояснила, що з метою придбання житлового будинку відповідач у неї позичив грошові кошти в сумі 200 доларів США. Загальна вартість придбаного житла їй не відома.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 10.03.1991 по 06.07.2022. Дана обставина вбачається з рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 06.07.2022 (а.с. 8-9).

В період шлюбу сторонами придбано житловий будинок в АДРЕСА_1 . Дана обставина вбачається з договору купівлі-продажу від 03.04.1998 року (а.с. 17-18), який зареєстровано в Заставнівському БТІ. За змістом вказаного договору продавець ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 придбав зазначене майно. При цьому, згідно до умов договору житлова площа житлового будинку складала 32,30 кв.м.

Як вбачається з копії технічного паспорту на спірний житловий будинок (а.с.11-16), то він складається з самого житлового будинку літ. «А», вбиральні літ. «Б», ворот та хвіртки №1 та огорожі №2.

Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме правового режиму об`єкту нерухомого майна, яке є предметом спору, суд застосовує такі норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 57 ч. 1 п. 3 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція вказаної норми свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Згідно ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

Суд вважає, що стороною позивача не доведено той факт, що спірне майно колишнього подружжя житловий будинок в АДРЕСА_1 набутий ОСОБА_1 за кошти, які належали їй особисто.

Зокрема,сторони в судовому засіданні не заперечували того факту, що спірне майно було придбане за грошові кошти в сумі 700 доларів США.

Разом з тим, свідок ОСОБА_6 підтвердила, що сестра ОСОБА_5 допомогла придбати вказане нерухоме майно позивачу по справі ОСОБА_1 шляхом передачі останній грошових коштів в сумі 400 доларів США, які були позичені у третіх осіб.

Сама ж позивач під час допиту в якості свідка підтвердила, що сестра ОСОБА_5 в подальшому зверталась до сторін з проханням допомогти повернути позичені у третіх осіб грошові кошти.

Таким чином, дані обставини повністю спростовують пояснення позивача з приводу того, що їй сестрою грошові кошти були подаровані для придбання житла.

Інші свідки, зокрема ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили ту обставину, що в різних розмірах позичали грошові кошти відповідачу ОСОБА_3 для придбання спірного нерухомого майна.

Серед іншого, позивач не заперечувала того факту, що після придбання житлового будинку, відповідач ОСОБА_3 поїхав за кодон на заробітки, щоб допомогти повернути позичені грошові кошти у ОСОБА_5 .

Отже, стороною позивача не надано суду доказів придбання спірного житлового будинку за час шлюбу за власні грошові кошти позивача ОСОБА_1 . Більше того, в розумінні вимог ст.57 СК України, дане спірне майно набуто було не позивачем, а відповідачем по справі. Дана обставина вбачається з матеріалів справи.

Саме тому, підстав стверджувати, що дане майно має правовий режим особистої приватної власності одного з подружжя не має, що тягне за собою відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ч.ч.1, 2 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача.

З врахуванням того, що суд відмовив в задоволенні позовних вимог позивачу повністю, то всі судові витрати понесенні останнім покладаються саме на нього.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 81, 235, 259, 263 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності на житловий будинок, що був придбаний під час перебування у шлюбі відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 26.06.2018 органом 7316, зареєстрована на АДРЕСА_2 ;

Представник позивача: адвокат Саламандик Андрій Іванович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №420 від 27.08.2010 видане Чернівецькою КДКА, діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.01.2023;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий Заставнівським РВ УМВС України в Чернівецькій області 20.03.1997, зареєстрована на АДРЕСА_2 ;

Представник відповідача: адвокат Дубець Микола Олексійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №287 від 19.08.2005 видане Чернівецькою обласною КДКА, діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.05.2023.

Повний текст судового рішення складено 28.07.2023.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ