Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 759/26144/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/11104/2023
Головуючий у суді першої інстанції І.Ю. Єросова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
07 серпня 2023 року місто Київ

Номер справи 759/26144/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Єросової І.Ю., в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_5 з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 19 857,39 грн., заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 499,47 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн., а також просило стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2022 замінено відповідача у справі з ОСОБА_5 на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за клопотанням позивача.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.02.2023 року позов КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про солідарне стягнення заборгованості, задоволено частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , на користь КП "Київтеплоенерго" заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 19 857,39 грн., заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 41 499,47 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , на користь КП "Київтеплоенерго" судовий збір у розмірі 1 466,42 грн.

У задоволенні позову КП "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачанням гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., відмовлено через пропуск позивачем позовної давності щодо вказаної частини позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням, КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачанням гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 на користь КП «Київтеплоенерго» за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., та за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., та вирішити питання щодо судових витрат. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом не враховано, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

Крім того, судом не враховано, що позовну давнісь за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України продовжено на строк дії карантину, тому позовна давність обраховується починаючи з березня 2017 року. За таких обставин, позивачем не було пропущено строк звернення до суду за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих до 01.05.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 вказала, що заперечує проти усіх наведених КП «Київтеплоенерго» доводів апеляційної скарги, оскільки позивачем пропущено позовну давність до частини позовних вимог і суд вірно відмовив у цій частині позову.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не скористалися.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ураховуючи доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів за період до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції з урахуванням поданої ОСОБА_1 заяви про застосування позовної давності, вважав за необхідне застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за послуги з опалення станом до 01 травня 2018 року у розмірі 6 275,39 грн., та до вимоги про стягнення заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у сумі 27 387,97 грн., у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Відмовляючи КП «Київтеплоенерго» в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , заборгованості за спожиті послуги з центрального опалення та централізованого постачання з гарячої води за період до 01.05.2018 суд першої інстанції з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування позовної давності, вважав за необхідне застосувати позовну давність до цієї частини позовних вимог, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову у цій частині.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду є правильним.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн.

Оскільки рішення суду в інший частині не оскаржується, то відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судом встановлено, згідно свідоцтва про право власності на житло від 12.05.2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належать 4/5 частки (по 1/5 частці кожному) квартири АДРЕСА_1 .

11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору (а.с. 84).

Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору про відступлення права вимоги (цесії), позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8,9).

Відповідно до п. 1.3 Договору, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3 % річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у Додатку №1 та Додатку №2 до Договору цесії.

Таким чином, позивач набув право вимоги по заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та прийняв право вимоги будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8,9).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держави адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води.

КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Підтвердженням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

На підтвердження надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в будинок за адресою: АДРЕСА_3 , позивачем надано Акт прийняття теплового вузла обліку, Акти готовності вузла комерційного обліку споживача до роботи, корінці нарядів про включення та відключення будинку, відомості спожитої теплової енергії, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки.

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заявила клопотання про застосування позовної давності.

Стосовно висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині з підстав пропуску позивачем позовної давності до частини позовних вимог колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1,5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

У частині 1 статті 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважаться, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України).

Суд першої інстанції встановивши, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., а з позовом звернувся до суду лише 16 листопада 2018 року дійшов обґрунтованого висновку про пропуск позовної давності щодо стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги на загальну суму 33 663 грн 36 коп. Оскільки в даному випадку позовна давність підлягала б застосуванню з 16 листопада 2018 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність пропуску позовної давності, то колегія апеляційного суду звертає увагу на таке.

З розрахунків заборгованості, що містяться в матеріалах справи (а.с. 142, 143) вбачається, що вказані розрахунки стосуються періоду виникнення заборгованості з 01 липня 2015 року по 01 листопад 2022 року.

Колегія апеляційного суду вважає, що з огляду на те, що Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, - набув чинності 02 квітня 2020 року, він не підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли у період с липня 2015 року по листопад 2018 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн. у зв`язку з пропуском позовної давності, є правильним. А оскільки позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за отримані комунальні послуги, а відповідач ОСОБА_1 заявила вимогу про застосування позовної давності, суд обґрунтовано застосував позовну давність до усіх відповідачів, оскільки в позові йдеться про їхню солідарну відповідальність по сплаті вартості отриманих комунальних послуг.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині його оскарження відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в частині оскарження з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , на користь КП "Київтеплоенерго" заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39грн., за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 387,97 грн. залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволенння.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року не оскаржується, а тому його законність та обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині його оскарження без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року в частині відмови узадоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 275,39 грн., заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачанням гарячої води у розмірі 27 387,97 грн., залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повна постанова складена 07.08.2023.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна