Ухвала

Іменем України

31 липня 2023 року

м. Київ

справа № 2-1025/97

провадження № 61-11090ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони правонаступником та виправлення описки,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про заміну сторони правонаступником та виправлення описки, посилаючись на те, що після смерті ОСОБА_2 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_5 . 03 жовтня 2002 року ОСОБА_5 подарував їй ( ОСОБА_4 ) 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Наразі вона є власником 7/12 частин цього будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд. Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року в цій справі впливає на її права та обов`язки як власника 7/12 частин домоволодіння та користувача земельної ділянки, призначеної для обслуговування цього домоволодіння. В резолютивній частині рішення суду від 23 грудня 1997 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , Залізничним районним судом міста Львова допущено описку, а саме - виділено в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ту ж саму земельну ділянку. Враховуючи наведене, ОСОБА_4 просила: замінити позивача ОСОБА_2 її правонаступником ОСОБА_4 ; виправити описку в рішенні Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року, яким визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, заяву ОСОБА_4 задоволено. Замінено позивача ОСОБА_2 її правонаступником ОСОБА_4 у справі № 2-1025/97 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про реальний поділ домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Виправлено описку в рішенні Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року у справі № 2-1025/97 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про реальний поділ домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, змінено в абзаці 10 резолютивної частини рішення із « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв. м із зовнішніми розмірами по периметру: 9,0 м; 2,1 м; 3,9 м; 1,0 м по будинку /3,8 м; 7,42 м; 2,8 м; 2,46 м; 2,4 м/ 5,5 м; 7,8; 9,3 м; 5,5 м; 2,5 м; 26,3 м» на « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв. м із зовнішніми розмірами по периметру 2,8 м; 2,2 м; 3,9 м; 1,0 м, по будинку /3,9 м, 7,42 м, 2,72 м, 2,46 м/ 5,5 м, 13,0 м і земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 5,5 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м».

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що на час набуття ОСОБА_4 права власності на 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 відбулося матеріально-правове правонаступництво. Тому рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року стосується прав та обов`язків ОСОБА_4 , в тому числі й щодо визначення порядку користування земельною ділянкою. Тому наявні підстави задоволення заяви про заміну позивача ОСОБА_2 правонаступником ОСОБА_4 . Крім цього, в резолютивній частині рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року допущено описку в частині виділення співвласникам домоволодіння однієї й тієї ж частини земельної ділянки. Зазначене призводить до неможливості виконання рішення суду. Тому необхідно виправити описку в зазначеному рішенні суду.

21 липня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_4 .

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо внесення виправлень у рішення не підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з пунктом 19 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Постанова апеляційного суду за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції щодо внесення виправлень у рішення не підлягає перегляду судом касаційної інстанції, оскільки ухвала суду першої інстанції про внесення виправлень у рішення оскаржувалася в апеляційному порядку на підставі пункту 19 частини першої статті 353 ЦПК України, яка відсутня в переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх апеляційного перегляду згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення в частині внесення виправлень у рішення не підлягають касаційному оскарженню в силу вимог закону, то у відкритті касаційного провадження в означеній частині необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо заміни сторони у справі подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України та мотивована тим, що суди не встановили факту переходу до ОСОБА_4 матеріальних прав правопопередника, а саме: не вказали, яким чином ОСОБА_4 може бути правонаступником ОСОБА_2 (який порядок переходу) та чим це підтверджується; не зазначили, про яке саме правонаступництво йде мова; не визначили, які саме права (зміст та обсяг (які існують на момент звернення з відповідною заявою)) можуть бути передані згідно зі змістом заяви. Крім цього, ОСОБА_4 раніше вже двічі зверталася до суду із заявами про заміну сторони правонаступником та виправлення описки, в задоволенні яких було відмовлено (відповідні судові рішення набрали законної сили та не оскаржувалися ОСОБА_4 ), тому місцевий суд не повинен був приймати до розгляду її третю заяву у зв`язку з набуттям законної сили судовим рішенням у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Касаційне провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо заміни сторони у справі також не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судами встановлено, що рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено виділити їй у володіння, користування та розпорядження 7/12 ідеальних частин домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: приміщення: веранду-тамбур II площею 4,8 кв. м, коридор площею 3 кв. м, кухню I-I - 7 кв. м; комору 1-2 -2 кв. м, житлову кімнату площею 7 кв. м; комору 1-2 площею 2 кв. м, житлову кімнату - 14,2 кв. м, всього на суму 5 725,50 грн; виділено у володіння, користування та розпорядження ОСОБА_1 5/12 ідеальних частин цього домоволодіння, а саме: приміщення: кухню 2-1 площею 7,8 кв. м; житлову кімнату 2-2 площею 14 кв. м, всього на суму 4 191,50 грн; зобов`язати ОСОБА_2 закласти існуючий вхід у приміщення веранди-тамбуру (1); перенести сходи і обладнати окремий вхід шляхом пробивки дверного прорізу з протилежної сторони; закласти дверний проріз з коридору до житлової кімнати 2-1; зобов`язати ОСОБА_1 обладнати окремий вхід в свою частину будинку шляхом прибудови веранди-тамбуру; пробити дверний проріз до кімнати 2-1; стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 59,40 грн, в користь ОСОБА_3 - 2 479,20 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Встановлено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками: ОСОБА_2 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 154 кв. м із зовнішніми розмірами по периметру: 9 м; 2,1 м; 3,9 м; 1 м; по будинку /3,8 м; 7,42 м; 2,8 м; 2,46 м; 2,4/ 5,6 м; 7,8 м; 9,3 м; 5,5 м; 2,5 м; 26,3 м. ОСОБА_1 залишено в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв. м із зовнішніми розмірами по периметру: 9 м ; 2,1 м; 3,9 м; 1 м; по будинку /3,8 м; 7,42 м; 2,8 м; 2,46 м; 2,4/ 5,6 м; 7,8 м; 9,3; 5,5 м; 2,5 м; 26,3 м.

Тобто обом сторонам встановлено порядок користування однією й тією ж самою земельною ділянкою. У спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 51,5 кв. м по периметру 2,5 м; 20,45 м; 2,5 м; 20,45 м. Існуючий в`їзд на земельну ділянку домоволодіння перенесено на земельну ділянку, яка виділена у спільне користування. Власника 7/12 частин домоволодіння зобов`язано обладнати окремий вхід на його земельній ділянці з метою максимальної ізоляції.

Після смерті ОСОБА_2 право власності на 7/12 частин зазначеного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Львівською нотаріальною конторою 27 жовтня 1998 року, перейшло до ОСОБА_5 .

03 жовтня 2002 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 7/12 частин згаданого будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

Отже, ОСОБА_4 є власником 7/12 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд.

В постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 зазначено, що правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, в тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

Після закінчення виконавчого провадження не виключається можливість подальшого руху справи як в межах перегляду рішення суду (апеляційний, касаційний перегляд, перегляд за нововиявленими або виключними обставинами), так і в межах виконання рішення суду (поворот виконання, оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження), а також у зв`язку із судовим контролем за виконанням рішення суду.

Після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Встановивши, що ОСОБА_4 є власником 7/12 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 та на час набуття нею права власності на вказане домоволодіння відбулося матеріально-правове правонаступництво, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано зазначив, що рішення Залізничного районного суду міста Львова від 23 грудня 1997 року стосується прав та обов`язків ОСОБА_4 , зокрема й щодо визначення порядку користування земельною спірною ділянкою, тому дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_4 щодо заміни позивача ОСОБА_2 її правонаступником - ОСОБА_4 .

Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених ними обставин, узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

В цілому доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з установленими судами обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Що стосується аргументів заявника про те, що ОСОБА_4 раніше вже двічі зверталася до суду із заявами про заміну сторони правонаступником та виправлення описки, в задоволенні яких було відмовлено (відповідні судові рішення набрали законної сили та не оскаржувалися ОСОБА_4 ), тому місцевий суд не повинен був приймати до розгляду її третю заяву у зв`язку з набуттям законної сили судовим рішенням у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то вони не заслуговують на увагу, оскільки згідно з чинним процесуальним законодавством України заявник не позбавлений права повторно звернутися до суду з відповідною заявою чи клопотанням щодо вирішення процесуальних питань.

Отже, доводи касаційної скарги, з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин, не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення в частині вирішення питання про заміну сторони у справі ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм чинного законодавства України.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень в частині вирішення питання про заміну сторони у справі вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо заміни сторони у справі необхідно відмовити з наведених вище підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 28 грудня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4 про заміну сторони правонаступником та виправлення описки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко