справа № 462/5822/23
УХВАЛА

08 серпня 2023 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просила визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 483/ос від 04.05.2022 «З особового складу» та Додаток до нього, в частині призупинення дії трудового договору зі старшим ревізором Відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю Управління внутрішнього аудиту та контролю Регіональної філії «Львівська залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця» Левко Катериною Ігорівною, а також зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.05.2022 року.

Перевіривши матеріали позовної заяви встановлено, що така не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач звертаючись до суду із позовом про скасування наказу про призупинення дії трудового договору та зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу покликається на звільнення її від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першоїстатті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). (Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України

N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95).

Аналіз даного роз`яснення дає підстави для висновку, що у випадку незаконного відсторонення від роботи підлягає стягненню саме середній заробіток, а не заробітна плата, які є різними за своєю правовою природою, на що вказує і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня у справі № 910/4518/16.

У даному випадку, згідно оспорюваного наказу від 04.05.2022 року із позивачем у справі було призупинено дію трудового договору, тобто по суті відсторонено від роботи, відтак за відсутності наказу про звільнення, таке відсторонення від виконання посадових обов`язків не є звільненням з посади, а тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є стягненням заробітної плати.

За змістом ст. 94, 116, 117 КЗпП України та ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плати за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ у всіх судових інстанціях.

А тому заробітна плата, яку позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити, за своєю суттю є середнім заробітком за час вимушеного прогулу, що не підпадає під категорію пільг при сплаті судового збору за п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, ознайомившись із змістом позовної заяви встановлено, що позивачем в позовній заяві заявлено дві вимоги: 1) про визнання незаконним та скасування наказу про призупинення дії трудового договору, тобто вимогу немайнового характеру; 2) зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто вимогу майнового характеру.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подання позовної заяви складає відповідно мінімальну суму судового збору 1 073,60 грн, а максимальну 13 420,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за позовну вимогу немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто - 2 684,00 грн.

Таким чином, при відсутності у позовній заяві та матеріалах позову відомостей про наявність інших пільг при зверненні до суду, позивач має сплатити судовий збір на загальних підставах та надати документи, що підтверджують сплату судового збору у відповідних розмірах за заявлені позовні вимоги немайнового та майнового характеру.

Поруч з цим, суд звертає увагу також на те, що відповідно до частини 1 статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується.

Однак, позивачем у позовній заяві не визначено ціну позову щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, натомість заявлено вимогу про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити такі суми, разом з тим, як середня заробітна плата, так і середній заробіток стягуються у судовому порядку, а не зобов`язуються до виплати відповідачем, а тому суд приходить до висновку, що позивачем, всупереч вимогам ч. 2 ст. 175 ЦПК України, визначено не передбачений законом чи договором спосіб захисту її права у вигляді зобов`язання відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Оскільки дана позовна вимога є неконкретизованою, не містить суми, яку саме позивач просить зобов`язати відповідача виплатити та не наведений обгрунтований розрахунок такої суми, позивачу слід також усунути недоліки в цій частині позовної заяви.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. ст. 177, 185 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу та зобов`язання нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Позивач має право протягом п`яти днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху письмово усунути вказані недоліки.Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали у справі № 462/5822/23

Суддя Б.М.Гедз