Справа №203/3558/22
Провадження №2/0203/354/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2023 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-представниці позивача ОСОБА_1 ;

-представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди,

у с т а н о в и в:

1. 19 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором оренди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами 30.09.2021 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Від березня 2022 року відповідач орендну плату вносить частково, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом (з урахуванням збільшення позовних вимог) про стягнення заборгованості за договором оренди в сумі 580 311,70 грн (т. 1 а.с.а.с. 1 4, 23, 26 30, 108, 109, 181).

2. Ухвалою від 19.10.2022 у справі було відкрите спрощене позовне провадження (т. 1 а.с. 40).

3. 31 січня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що насправді заборгованості не існує, оскільки частина орендних платежів була сплачена готівкою. При укладення договору відповідач сплатив позивачеві 66 000,00 грн (авансовий платіж), який останній не враховує. Крім того, неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача, не підлягає стягненню, оскільки позивач умисно утримує майно відповідача, що унеможливлює остаточну передачу приміщення (т. 1 а.с.а.с. 132 136, 149).

4. 07 лютого 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що частина орендних платежів була сплачена готівкою. Позивач склав та надав відповідачеві для підписання акт приймання-передачі майна, проте останній проігнорував його, отже вимога про стягнення неустойки є обґрунтованою (т. 1 а.с.а.с. 151 159, 202 208).

5. 13 лютого 2023 року суд постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням(т. 1 а.с. 180).

6. 14 лютого 2023 року відповідач подав до суду заперечення, у яких повторно наполягав на тому, що заборгованості не існує, оскільки орендні платежі сплачено готівкою, що цілком відповідає умовам договору оренди. Неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача, не підлягає стягненню, оскільки позивач умисно утримує майно відповідача, що унеможливлює остаточну передачу приміщення. Жодного акту приймання-передачі, про який повідомив у відповіді на відзив позивач відповідач не одержував (т. 1 а.с.а.с. 189 191, 199).

7. 05 квітня 2023 року відповідач подав до суду відзив на уточнений позов, у якому зазначив, що задекларована в уточненому позові сума стягнення комунальних витрат є безпідставною, оскільки такі витрати фактично позивачем ще не понесено (т. 1 а.с.а.с. 217 219).

8. 17 квітня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив (на уточнений позов), у якій зазначив, що задекларована в уточненому позові сума стягнення комунальних витрат (електрична енергія) є реальною, оскільки ці послуги були спожиті відповідач протягом дії договору оренди (т. 1 а.с.а.с. 222 225).

9. Того ж дня суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 231).

10. 15 червня 2023 року суд за заявою позивача забезпечив позов шляхом заборони державним реєстраторам, нотаріусам, відповідачеві вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, іпотека, найм, виділ часток) з відчуження, передачі іншим особам житлового будинку АДРЕСА_2 , належного відповідачеві (т. 2 а.с.а.с. 14, 15).

11. У судових засіданнях представниця позивача заявлений позов підтримала, пояснивши, що між сторонами 30.09.2021 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого позивач передав відповідачеві у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Від березня 2022 року відповідач орендну плату вносив частково. Останній не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що частина орендних платежів була сплачена готівкою. Позивач склав та надав відповідачеві для підписання акт приймання-передачі майна, проте останній проігнорував його, отже вимога про стягнення неустойки є обґрунтованою. Задекларована в уточненому позові сума стягнення комунальних витрат (електрична енергія) є реальною, оскільки ці послуги були спожиті відповідач протягом дії договору оренди. Усе рухоме майно відповідача насправді знаходиться у самому приміщення і не повернуто власникові, оскільки це може забезпечити повернення останнім коштів. Крім того, в останньому судовому засіданні 08.08.2023 представниця пояснила, що насправді авансовий платіж у сумі 66 000,00 грн відповідачем сплачено не було, отже і кошти не мають бути враховано.

12. Представниця відповідача у суді заперечувала проти позову, пояснивши, що насправді заборгованості не існує, оскільки частина орендних платежів була сплачена готівкою. При укладення договору відповідач сплатив позивачеві 66 000,00 грн (авансовий платіж), який останній не враховує. Крім того, неустойка, яку позивач просить стягнути з відповідача, не підлягає стягненню, оскільки позивач умисно утримує майно відповідача, що унеможливлює остаточну передачу приміщення. Жодного акту приймання-передачі, про який повідомив позивач відповідач не одержував. Задекларована в уточненому позові сума стягнення комунальних витрат є безпідставною, оскільки такі витрати фактично позивачем ще не понесено.

13. Суд, заслухавши пояснення представниць сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з таких підстав.

14. Судом встановлено, що 30.09.2021 між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення, згідно з яким останньому строком на два роки одинадцять місяців у платне користування було надано нежитлове приміщення площею 369,8 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Сума щомісячної орендної плати за договором становить 80 000,00 грн. При укладенні договору відповідач сплатив авансовий платіж у сумі 66 000,00 грн (т. 1 а.с.а.с. 5 16).

15. 02 серпня 2022 року відповідач у зв`язку з триваючою дією воєнного стану звернувся до позивача з листом, у якому повідомив про розірвання договору оренди і просив повернути авансовий платіж та підписати акт приймання-передачі об`єкта оренди (т. 1 а.с.а.с. 140 142).

16. 06 жовтня 2022 року відповідач повторно звернувся до позивача з листом, у якому просив підписати акт приймання-передачі об`єкта оренди (т. 1 а.с.а.с. 162, 163).

17. У період від березня по серпень 2022 року відповідачем сплачено (про що свідчать визнавальні пояснення представниці позивача та зміст позовних заяв):

- березень 0,00 грн;

- квітень 20 000,00 грн;

- травень 20 000,00 грн;

- червень 35 000,00 грн;

- липень 50 000,00 грн;

- серпень 50 000,00 грн.

18. Таким чином, заборгованість за вказаний період становить 239 000,00 грн згідно з таким розрахунком:

480 000,00 175 000,00 66 000,00 = 239 000,00, де:

-480 000,00 орендна плата за квітень серпень 2022 року;

-175 000,00 фактично сплачена орендна плата;

-66 000,00 сума авансового платежу, яка підлягає поверненню в силу підпункту 5.3.1 договору.

19. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.

20. Згідно з частиною 1 статті 759, абзацом першим частини 1 статті 760 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

21. За правилами, встановленими частиною 1 статті 795 ЦК, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

22. За договором оренди від 30.09.2021 позивач передав відповідачеві предмет оренди, про що свідчить акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.10.2021, отже, вказаний правочин, у розумінні статей 759, 795 ЦК, було укладено.

23. Статтею 610 ЦК визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

24. За приписами частини 1 статті 612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

25. Таким чином, порушивши строки внесення орендної плати, відповідач порушив свої зобов`язання і вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, отже має нести відповідальність за таке прострочення.

26. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

27. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються.

28. Відтак з огляду на те, що відповідач допустив порушення строків сплати орендних платежів, суд вважає за необхідне стягнути з нього заборгованість у сумі 239 000,00 грн (з урахуванням суми авансового платежу).

29. При цьому суд критично ставиться до тверджень представниці позивача про те, що суму авансового платежу насправді сплачено не було, оскільки таке твердження має ознаки недобросовісності.

30. За загальними правилами, встановленими ЦПК, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

31. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, 06.12.2007).

32. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

33. Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

34. У подібній правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018, ухваленій у справі №338/180/17, було застосовано доктрину «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

35. В основі доктрини «venire contra factum proprium» знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

36. Очевидно, що позиція позивача та його представниці, які протягом десяти місяців розгляду справи жодним чином (ані усно, ані письмово) не заперечували факт передачі відповідачем авансового платежу, і лише в останньому судовому засіданні змінили таку позицію, суперечать їхній попередній поведінці і містять ознаки недобросовісності.

37. Суд при цьому бере до уваги, що ані відповідач, ані його представниця після одержання чергової заяви по суті справи (відзиви на всі позовні заяви, всі заперечення) жодного разу не спромоглися заперечити зазначений факт.

38. Викладене у поєднанні з тим, що копія договору оренди містить відповідну відмітку відповідача про передачу авансового платежу, а така копія була надана саме позивачем, свідчить про доведеність факту передачі цих коштів при укладенні договору.

39. Крім того, суд вважає безпідставними посилання представниці відповідача на пункт 5.1 договору оренди, оскільки попри надану цією нормою можливість сплачувати орендні платежі готівкою, відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу такої сплати (розписка, квитанція тощо).

40. Розв`язуючи позов у частині відшкодування інфляційних втрат, суд виходить з такого.

41. Статтею 625 ЦК визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

42. Таким чином, з огляду на встановлений судом розмір заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію інфляційних втрат позивача в сумі 38 576,43 грн згідно з таким розрахунком:

239 000,00 х 104,5/100 х 103,1/100 х 102,7/100 х 103,1/100 х 100,7/100 х 101,1/100 239 000,00 = 38 576,43, де:

-239 000,00 сума основної заборгованості;

-104,5 розмір інфляції у березні 2022 року;

-103,1 розмір інфляції у квітні 2022 року;

-102,7 розмір інфляції у травні 2022 року;

-103,1 розмір інфляції у червні 2022 року;

-100,7 розмір інфляції у липні 2022 року;

-101,1 розмір інфляції у серпні 2022 року.

43. Вирішуючи питання правомірності позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за використану електричну енергію, суд виходить з такого.

44. За приписами підпункту 5.3.3 договору оренди орендар, окрім орендної плати, зобов`язаний щомісяця оплачувати надані комунальні послуги (послуги телефонного зв`язку, електропостачання, водопостачання та водовідведення, опалення тощо).

45. Ураховуючи викладене, суд вважає цілком обґрунтованою таку вимогу, оскільки вона побудована на належних та допустимих доказах надання послуг з електропостачання у конкретний період та їх вартості (лист АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 06.12.2022 №114/0324, протокол засідання комісії з розгляду питання щодо проведення нарахування спожитої електричної енергії від 06.12.2022 №98) (т. 1 а.с.а.с. 110 112).

46. При цьому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії в сумі 92 822,35 грн згідно з таким розрахунком:

20 135,0 х 4,61 = 92 822,35, де:

-20 135,0 обсяг спожитої електричної енергії;

-4,61 ціна кіловат-години для малих непобутових споживачів (т. 1 а.с. 112).

47. Суд не знаходить підстав для задоволення позову у частині стягнення з відповідача неустойки, передбаченої частиною 2 статті 785 ЦК.

48. Відповідно до вказаної норми у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

49. Згідно з пунктом 7.3 розділу 7 договору оренди після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю приміщення, звільнене від майна, за двостороннім актом. Підписання сторонами такого акту є юридичною ознакою передачі об`єкта оренди.

50. Судом було встановлено, що невиконання відповідачем приписів пунктом 7.3 розділу 7 договору оренди жодним чином не пов`язане з його винними діями, а цілком обумовлене діями позивача, який активно перешкоджає відповідачеві у звільненні ним орендованого приміщення від його майна. Зазначена обставина неодноразово підтверджувалася у судових засіданнях поясненнями представниці позивача, згідно з якими останній свідомо утримує майно відповідача, аби змусити його сплатити заборгованість за договором оренди (т. 1 а.с. 197).

51. Таким чином, підстав для застосування у спірних правовідносинах вимог частини 2 статті 785 ЦК не існує.

52. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути також компенсацію судових витрат останнього пропорційно задоволеній сумі позову 4 240,79 грн (з урахуванням судових витрат із забезпечення позову) (т. 1 а.с. 19, т. 2 а.с. 5).

53. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 133, 141, 209 211, 213, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_4 ) про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором оренди нежитлового приміщення від 30 вересня 2021 року у сумі 370 398,78 гривень (основна заборгованість 239 000,00 гривень, інфляційні втрати 38 576,43 гривень, заборгованість за спожиту електричну енергію 92 822,35 гривень), компенсацію судових витрат у сумі 4 240,79 гривень, разом 374 639,57 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 09 серпня 2023 року.

Суддя М.О. Католікян