Справа № 953/714/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова, у складі:

головуючого судді - Муратової С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Юхно Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), подану її представником - адвокатом Губським Сергієм Михайловичем (61022, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 23, к. 7А) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61112, Харківська область, м. Харків, вул. Руслана Плоходька, буд. 3) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, -

встановив :

До Київського районного суду м. Харкова 30.01.2023 надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 20.10.2017 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4587; визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання позивача; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, зокрема, що 20.10.2017 між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4587. В шлюбі у позивача та відповідача народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає та зареєстрований разом з відповідачем по АДРЕСА_3 . Під час спільного життя між позивачем та відповідачем відбувалися сварки з різних побутових причин, між ними не було взаєморозуміння, у них різні погляди на життя. На підставі цих непорозумінь вони практично не спілкуються, а якщо й спілкуються, тільки з приводу дитини. На даний час вони проживають в одній квартирі, але не ведуть спільного господарства. Наміри до примирення та збереження сім`ї не надали позитивного результату. В теперішній час їх сім`я остаточно розпалася і зберегти її не уявляється можливим.

На теперішній час відповідач матеріально не підтримує дружину та дитину. Згідно до довідки про доходи відповідача, він займає посаду заступника начальника кафедри та отримав за серпень 2021 року 26078,53 грн., що говорить про його здатність надавати матеріальну допомогу дитині ОСОБА_3 та матері дитини (а.с. 3-5).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2023 прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в загальному порядку із призначенням в підготовче судове засідання (а.с. 22).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.04.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі за вказаною позовною про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 52).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електронну адресу суду 21.04.2023 надійшло клопотання представника позивача - адвоката Губського С.М., в якому він просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 45-46).

25.05.2023 до канцелярії суду надійшла відповідь представника позивача - адвоката Губського С.М. на відзив, в якій він зазначає, що ОСОБА_1 свої позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_2 , підтримує в повному обсязі, бо, у зв`язку з обставинами, що склались, збереження їх сім`ї не вбачається можливим. Відповідачем, ОСОБА_2 , надано відзив на вказану позовну заяву. У своєму відзиві ОСОБА_2 не заперечує щодо позовних вимог про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, ОСОБА_1 , проте не погоджується із позовною вимогою щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_2 у своєму відзиві вказує, що він має на утриманні дитину від іншого шлюбу, а саме, неповнолітню ОСОБА_4 , 2013 року народження, на яку вже стягуються аліменти, відповідно до відкритого виконавчого провадження, отже, стягнення аліментів на утримання сина, ОСОБА_3 , у вигляді твердої грошової суми у розмірі 3000 грн. буде більш доцільним. Зазначає, що сторона позивача повністю не згодна з відзивом у цій частині. Розмір аліментів, відповідно до СК України, може визначатись як у твердій грошовій сумі, так і у частці від заробітку (доходу) батька/матері. При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, визначені в Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146. В даному випадку стороною позивача до позовної заяви додавалась довідка про доходи ОСОБА_2 , надана Національним університетом цивільного захисту України М178 від 20.09.2021, відповідач займає посаду заступника начальника кафедри та отримав за серпень 2021 року 26078,53 грн. Вказана довідка підтверджує наявність у позивача постійного, сталого доходу, а саме, заробітної плати, отже, вважає за доцільне стягувати з відповідача аліменти у частці від заробітку, а саме, 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця. Також, відповідач не наводить жодних доказів щодо того, що стягнення 1/4 частини заробітку на утримання сина, ОСОБА_3 , поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного суду від 16.09.2020, справа № 565/2017/19). Враховуючи той факт, що у відповідача наявний постійний, сталий дохід, а саме заробітна плата за посадою заступника начальника кафедри Національного університету цивільного захисту України, а також відсутність обставин, що можуть свідчити про можливе скрутне становище відповідача, наполягає на стягненні з відповідача, ОСОБА_2 , аліментів на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Просив здійснювати розгляд без участі позивача та її представника. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 59).

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду 14.03.2023 надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому він частково згоден із аргументами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві. У зв`язку з обставинами, що склались, збереження їх сім`ї дійсно не вбачається можливим. Тому, проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини не заперечує. Щодо вимоги про стягнення аліментів у розмірі , вважає за необхідне повідомити наступне. На його утриманні перебуває ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим, із його заробітної плати відраховуються аліменти. При стягненні аліментів на двох і більше дітей, судом визначається єдина частка від всього доходу платника аліментів, яка буде стягуватися, допоки найстарша дитина не досягне повноліття. Мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину - судом може бути визначений за умовою достатнього доходу платника аліментів. При народженні дітей від різних матерів, діти яких мають рівні права на отримання аліментів. Сумарно складають 1/3 (33%) доходу Платника аліментів та діляться порівну на двох дітей тобто по 16,5% на кожну дитину. 3 01.01.2023 прожитковий мінімум у 2023 становить для дітей віком до 6 років - 2272 грн. Вважає за доцільне, з урахуванням двох дітей від різних шлюбів, стягнути з нього на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 3000 грн., щомісячно, що перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із даною позовною заявою. Просив розгляд справи проводити за його відсутності. Задовольнити позовні вимоги частково: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.10.2017 у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління реєстрації у Харківській області, актовий запис №4587. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання матері ОСОБА_1 . Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27-30).

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до канцелярії суду надійшли пояснення від директора Департаменту служб у справах дітей по справі №953/714/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в яких він зазначає, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за вказаною позовною заявою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Просив розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування. (а.с. 47).

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши думку сторін, дослідивши та об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 20.10.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який зареєстрований 20.10.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблений актовий запис №4587 (а.с. 7).

З письмових позицій сторін слідує, що господарство та побут подружжя ведуть окремо один від одного, мешкають окремо.

За змістом положень ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки, які склалися у подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Крім того, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 09.08.2019, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що 09.08.2019 складено відповідний актовий запис №3687. Батьки: батько - ОСОБА_2 ; мати - ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.06.2021, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9).

Згідно Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 02.02.2023, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 18.04.2023 №148 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 . Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Батько дитини - ОСОБА_2 . Мати дитини - ОСОБА_1 . Батьки перебувають у зареєстрованому шлюбі. Місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано з батьком, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . Місце проживання матері дитини, ОСОБА_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 . Як вбачається з позовної заяви, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 20.10.2017 було зареєстровано шлюб у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Під час спільного життя між батьками відбувалися сварки з різних побутових причин, між ними не було взаєморозуміння, були різні погляди на життя. На підставі цих непорозумінь вони практично не спілкуються, тільки з приводу спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наміри до примирення та збереження сім`ї не надали позитивного результату, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Згідно з відзивом на позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, поданим до суду ОСОБА_2 , він не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради на підставі наявних документів. Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дітей, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із матір`ю, ОСОБА_1 (а.с. 48-49).

Виходячи з обставин, досліджених у справі, та доказів, наданих позивачем, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де зазначено, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно відзиву відповідача, він визнає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні чи суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Враховуючи інтереси дитини, а також те, що за місцем проживання малолітнього сина створені всі умови для нього, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з ним, турботу відносно сина та участь у його вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Отже на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а тому позовна заява в цій частині підлягає також задоволенню.

Крім того, в ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до вимог статей 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Вимогами ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

Згідно ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства, та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначено вище, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 09.08.2019, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що 09.08.2019 складено відповідний актовий запис №3687. Батьки: батько - ОСОБА_2 ; мати - ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно наданої представником відповідача довідки про доходи №178 від 20.09.2021, ОСОБА_2 працює заступником начальника кафедри Національного університету цивільного захисту України, в період з березня 2021 року по серпень 2021 року включно всього нараховано заробітної плати - 155339,92 грн. (а.с. 13). Інших даних суду не надано.

Враховуючи викладене, дані про особу відповідача, встановлений мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину (ч. 2 ст. 182, ч. 5 ст. 183 СК України), виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять.

Щодо відзиву відповідача, в якому він заперечує проти стягнення аліментів саме у розмірі частини доходів, оскільки на його утриманні перебуває інша дитина, у зв`язку з чим, з його заробітної плати відраховуються аліменти, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 18.12.2013, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_4 , батьки: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_6 (а.с. 31).

Відповідачем до відзиву надано роздруківку результату пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 22.02.2023, згідно якої Київським ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) перебуває виконавче провадження №51806320 від 01.07.2016, боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягував ОСОБА_6 (а.с. 32).

Однак даних, щодо розміру та виду стягнення за вказаним виконавчим провадженням відповідач не залучив.

Згідно довідки про доходи №178 від 20.09.2021, ОСОБА_2 працює заступником начальника кафедри Національного університету цивільного захисту України, в період з березня 2021 року по серпень 2021 року включно всього ним сплачені аліменти в розмірі 25% - 38062,02 грн. (а.с. 13)

При цьому, стягнення аліментів у розмірі частини всіх доходів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину, на утримання якої він вже сплачує аліменти, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_1 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме його інтересам.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 №715/2073/20 (провадження №61-1031св21).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що при звернені до суду позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263, 264, 265, 267, 268, 430 ЦПК, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), подану її представником - адвокатом Губським Сергієм Михайловичем (61022, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 23, к. 7А) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61112, Харківська область, м. Харків, вул. Руслана Плоходька, буд. 3) про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ), зареєстрований 20.10.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №4587.

Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання матері - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Губський Сергій Михайлович (61022, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 23, к. 7А).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Третя особа: Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (61112, Харківська область, м. Харків, вул. Руслана Плоходька, буд. 3).

Суддя Муратова С.О.