Справа № 758/8934/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Будзан Л.Д., за участю секретаря судового засідання Якимчук В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування.

02.08.2023 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла заява позивача ОСОБА_1 про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та машиномісце у паркінгу №3 за адресою АДРЕСА_2 .

В обґрунтування заяви вказує, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 , оскільки відповідачами вчинено фраудаторний правочин, який має підстави для визнання його недійсним. Зазначає, що ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_6 , яка є донькою обдарованого за спірним договором ОСОБА_4 . Під час шлюбу подружжя ОСОБА_3 придбало об`єкти нерухомого майна та оформили їх на ОСОБА_2 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2022 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти за правочином вчиненим під впливом обману у сумі 4 825 847,69 грн. Рішення суду набрало законної сили, стягувачу видано виконавчі листи та в подальшому відкриті виконавчі провадження щодо примусового виконання вказаного судового рішення. Заявник вказує, що боржник за виконавчим провадженням ОСОБА_3 постанову виконавця не виконує, кошти для погашення боргу не перераховує. В подальшому, 29.01.2023 ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби з клопотанням про звернення стягнення на частку майна боржника у спільній власності та таке клопотання задоволено. 27.03.2023 Подільським районним судом м. Києва відкрито провадження у цивільнй справі за заявою ОСОБА_1 про визначення частки майна боржника, та в судове засідання 27.07.2023 ОСОБА_3 не з`явився. Натомість, позивачем із відкритої інформації в реєстрі речових прав встановлено, що вказана нерухомість за ОСОБА_2 не значиться, оскільки таке майно відчужено на користь ОСОБА_4 за договорами дарування. Таким чином, оскільки відповідачами вчиняється низка протиправних дій з метою неможливості звернення стягнення на майно в порядку виконання рішення суду, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірне майно до вирішення позову по суті.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити заяву про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Згідно із переліком видів забезпечення позову, наведених у частині першій статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Обґрунтовуючи підстави позову та заяву про забезпечення позову, позивач посилається на існування з відповідачами спору щодо законності відчуження за договором дарування квартири та машиномісця в паркінгу.

Посилався на те, що відповідачі, маючи намір ухилитися від сплати безпідставно набутих коштів в сумі 4 825 847,69 грн., стягнутих рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.08.2022 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , з метою приховання спірного майна, уклали договір дарування, який є фраудаторним правочином, з ОСОБА_4 , що в свою чергу достовірно підтверджує існування обґрунтованої підозри, що у разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі можуть вчинити аналогічні дії для подальшого уникнення відповідальності та виконання рішення суду.

Обставини, викладені в позові та заяві про забезпечення позову, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо правомірності відчуження за договором дарування вищевказаного майна, тому суд вважає, що вид забезпечення позову, який просить застосувати заявник, а саме, накладення арешту на квартиру та машиномісце в паркінгу, які на даний час перебувають у власності відповідача ОСОБА_4 , є співмірним та виправданим заходом, який забезпечить можливість реального виконання судового рішення, у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а також забезпечить ефективне поновлення порушених прав заявника та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення нової реєстраційної дії щодо квартири та машиномісця в паркінгу, які є предметом оспорюваного договору дарування, що у свою чергу унеможливить або утруднить виконання рішення суду і захист прав та інтересів у разі задоволення позову.

При цьому, застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно не призведе до обмеження права володіння та користування зазначеним майном відповідачем ОСОБА_4 , за яким зареєстроване спірне майно, а лише тимчасово унеможливить розпорядження ним до вирішення спору в суді.

За таких обставин, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та машиномісце в паркінгу, що відчужені за оспорюваним договором дарування є співмірним, виправданим та розумним заходом, який вживається з метою забезпечення гарантії можливості реального виконання судового рішення у майбутньому (ухвала Верховного Суду від 29 жовтня 2019 у справі № 718/1414/20, постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 522/5993/16-ц; постанова Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 337/5756/18; постанова Верховного Суду від 06 грудня 2019 року у справі № 334/6438/17; постанова Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 753/18814/19).

При цьому слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою ускладнення чи неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача, який не позбавлений права клопотати про скасування заходів забезпечення позову повністю або частково у разі, якщо перестануть існувати підстави для його застосування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на двокімнатну квартиру загальною площею 81,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00; машиномісце в паркінгу №3, загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також будь-яким іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо арештованого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Роз`яснити учасникам цивільної справи, що учасник справи може подати до суду вмотивоване клопотання про скасування заходу забезпечення позову.

Копію ухвали направити заявнику, особам, яких стосуються заходи забезпечення позову - для відома та виконання.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Роз`яснити сторонам положення ч. 4 ст. 157 ЦПК України, відповідно до якої, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Леся БУДЗАН