Справа № 214/3333/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 серпня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання - Чаплиги О.О.,

представника позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

у відсутність позивача - ФОП ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором найму (оренди),

встановив:

позивач ФОП ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути заборгованість за договором найму (оренди) нежитлового приміщення № 22/11, укладеного між сторонами 22 листопада 2020 року, де предметом договору є приміщення по АДРЕСА_1 у сумі 30 337,88 грн., суму інфляційних втрат у сумі 10 497,77 грн., 3% річних у сумі 1 728,78 грн. та пеню у сумі 15 198,19 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за указаним договором. В обґрунтування вимог зазначено, що відповідно до укладеного між ними з відповідачем договору, відповідач, як наймач приміщення, зобов`язувався сплачувати за користування майном суму 3 420,00 грн. щомісячно не пізніше 7 числа наступного місяця після визначеного до сплати. У день укладення договору указане у договорі приміщення було передано відповідачу у тимчасове оплатне користування, що підтверджується актом приймання-передачі від 22.11.2020. За взаємною згодою указаний договір 18.01.2023 був припинений та об`єкт за актом приймання-передачі був повернутий йому, проте без оплати. Так, у перший рік оренди відповідач, крім комунальних платежів оренду не сплачував, обіцяючи, що розкрутиться і почне оплату. У 2022 році він здійснив погашення майже всієї суми заборгованості та поточних орендних платежів на суму 73 590,00и грн., проте до кінця не розрахувався. Тому на підставі ст. 762 ЦК України, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 17 травня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно положень договору оренди указано, що передається нежитлове приміщення, а згідно акту приймання-здачі нежитлового приміщення, мова йде про одноповерхову будівлю. Також у п. 1.1. копії договору № 22/11 від 22.11.2020 поданого позивачем в ручний спосіб виправлена адреса об`єкту найму з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 , у п. 8.1 здійснений не зрозумілий допис кульковою ручкою, у п. 9 до вписано реквізити для перерахування коштів, що відсутнє на екземплярі відповідача. Із поданої позовної заяви неможливо визначити, за якою адресою знаходилось приміщення, яке передавалось в найм; чи мала особа позивача, яка за договором найму виступає як юридична особа (фізична особа-підприємець) взагалі весь обсяг прав щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майном, вказаним у позовній заяві; чи маючи достовірну інформацію про зареєстровані права власності (інші речові права на нерухоме майно) чи мав ФОП ОСОБА_4 взагалі необхідний обсяг прав одноосібно передавати в найм нежитлове приміщення, вказане у договорі по АДРЕСА_2 та чи має особа позивача бути позивачем у даній справі. Акт приймання-здачі від 22.11.2020 відповідач не підписував, а отже не приймав у користування ніякого нежитлового приміщення. Підпис у поданому до суду акті не являється підписом відповідача, що можна прослідкувати з підписів у паспорті відповідача. Надані позивачем «скріншоти» узагалі не являються належними доказами оплати. Позивачем було здійснено завідомо, перед подачею документів до суду, їх підробку, тобто зроблені дії щодо навмисного спотворення фактів. Поданий до суду екземпляр акту було спотворено позивачем, де після слів «у доброму стані» було власноруч до вписано словосполучення «без оплати», у відповідача в розпорядженні перебував інший первинний, не спотворений позивачем акт, де було відсутнє словосполучення «без оплати», а згідно п. 7.1. указаного договору, односторонні зміни та доповнення до договору заборонені. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що наданням відповідачем власного екземпляру договору найму (оренди) нежитлового приміщення № 22/11 від 22.11.2020 та акту від 22.11.2020, відповідач не тільки підтверджує позовні вимоги, а й фактично визнає їх. Приміщення по АДРЕСА_1 належить йому на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 12 вересня 2019 року. Стосовно посилання відповідача на невідповідність номеру будинку, а саме виправлення 9А на 1А, то зазначив, що він являється власником обох приміщень, які знаходяться один біля одного. Розглядаючи різні варіанти оренди, відповідач спочатку бажав орендувати приміщення 9А, у зв`язку з чим йому було надано типовий зразок договору найму (оренди) із зазначенням цієї адреси, проте в день підписання договору відповідач передумав та обрав приміщення у сусідній будівлі ь(1А) у зв`язку з чим здійснили виправлення в шаблоні договору, а в акті зазначили правильну адресу. Стосовно необхідність згоди дружини позивача на укладення договору оренди, то він дійсно перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак на підставі укладеного між ним з дружиною шлюбного договору від 28 лютого 2018 року, указане нерухоме майно являється його особистою власністю. Указаний акт приймання-передачі об`єкту був підписаний особисто відповідачем у присутності позивача та обставина, що він підписаний відповідачем нашвидкоруч або зі спробою навмисно видозмінити свій підписне являється доказом у справі. При цьому виходячи з позиції відповідача, викладеної у відзиві на позов, акт він не підписував, проте має другий екземпляр акту з підписами. Тому наполягає на задоволенні вимог.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що другий співвласник приміщення його син. Років три назад відповідач взяв в оренду приміщення, він там був, бачив станки, пакети там робили, відповідача там бачив неодноразово. Документів на оренду він не бачив, про найм приміщення знав зі слів сина. Адресу точну він не знає, більше візуально знає винаймане відповідачем приміщення. Наразі відповідач приміщення не винаймає у них, з`їхав десь на Карачуни , там орендує.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він орендатор, орендує приміщення у позивача по АДРЕСА_1 з листопада 2020 року. У цей же час там з`явився і відповідач ОСОБА_2 десь після цього Нового року ОСОБА_2 приміщення там уже не орендує. Орендував відповідач приміщення також у цьому ж будинку по АДРЕСА_1 , тільки наступне приміщення після нього. Будинок по АДРЕСА_2 - навпроти них, а ОСОБА_2 орендував по їх стороні приміщення, по АДРЕСА_1 . З ОСОБА_2 він не спілкувався, документів на оренду він не бачив, але вважає, що оскільки відповідач знаходився у приміщенні по АДРЕСА_1 і мав там виробництво, значить орендував у ОСОБА_4 приміщення.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, 22 листопада 2020 року між ФОП ОСОБА_4 , як наймодавцем, та ОСОБА_2 , як наймачем, був укладений договір № 22/11 найму (оренди) нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 228 кв.м. (а.с. 21-23).

У договорі оренди нежитлового приміщення від 22 листопада 2020 року передбачено, що згідно п. 4.1., за користування майном наймач справляє плату наймодавцю, розмір якої становить 3 420,00 грн. за місяць, щомісячно, не пізніш 7 числа наступного місяця після визначеного до сплати. При цьому розмір сплати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць згідно з індексом інфляції поточного місяця. Індекс інфляції визначається щомісяця Держкомстатом України. Розмір орендної плати може бути переглянуто у зв`язку зі змінами методики її розрахунку та у інших випадках, визначених законодавством.

Платня справляється за весь термін використання наймачем орендованого майна з часу вступу у його тимчасове користування до фактичного повернення наймодавцю по акту прийняття.

Відповідно до акту приймання-передачі приміщення від 22 листопада 2020 року (копія якого також надана і відповідачем) наймодавець передав, а наймач прийняв приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 228 кв.м. (а.с. 24).

Згідно з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за оренду приміщення станом на дату розірвання договору відповідач мав би сплатити позивачу орендну плату в сумі 30 337,88 грн (а.с. 4).

Згідно положень статті 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна.

Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Щодо нотаріального посвідчення договору нежитлового приміщення

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (частина перша статті 793 ЦК України).

Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню, крім договору, предметом якого є майно державної або комунальної власності, який підлягає нотаріальному посвідченню у разі, якщо він укладений за результатами електронного аукціону строком більше ніж на п`ять років (частина друга статті 793 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

нежитлове приміщення в розмінні статті 793 ЦК України є окремою частиною будівлі;

договір найму нежитлового приміщення на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню;

у випадку відсутності нотаріального посвідчення договору найму нежитлового приміщення (якщо це майно не державної чи комунальної власності), укладеного на три роки і більше, такий договір є нікчемним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 травня 2020 року у справі № 911/1443/19 зроблено висновок, що «найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано положеннями статей 793-797 ЦК України. Змістом зазначених статей ЦК України передбачено найм як будівлі або іншої капітальної споруди, так і їх окремої частини. […] як вірно встановили суди першої та апеляційної інстанцій, майно, яке є об`єктом оренди за спірним договором, не належить до майна, яке згідно зазначеної норми права не може бути об`єктом оренди за вказаним договором. Кожна з частин приміщення, що передані за договором в оренду Відповідачу-1, мають схеми розташування, які є додатками до договору № 495 з виокремленням площ стосовно кожного об`єкта, тобто, кожен об`єкт за договором має індивідуальні ознаки та є окремою частиною будівлі, що відповідає нормам статей 793-797 ЦК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17 зазначено, що «судом встановлено, що 01 березня 2011 року між ЖБК "Юність-2" (орендодавцем) і МПП "Любисток" (орендарем) було укладено договір оренди нерухомого майна № 01/03, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у користування нерухоме майно приміщення № № 15, 17, 20, 21, розташовані в підвалі будинку. […] Апеляційним судом було встановлено, що при укладенні договору оренди № 01/03 від 01 березня 2011 року, строком на 19 років, сторонами не було дотримано вимог щодо його нотаріального посвідчення та державної реєстрації та, що такій договір є нікчемним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 660/1050/15-ц (провадження № 61-24325св18) вказано, що «заочним рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 16 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди нежитлового приміщення, укладений 03 лютого 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_5, щодо користування нежитловим приміщенням площею 245 кв. м, двоповерхової будівлі кафе-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованим по АДРЕСА_2 з часу його укладення, тобто з 03 лютого 2012 року. […] Судом установлено, що оспорюваний договір оренди нежитлового приміщення був укладений сторонами у простій письмовій формі строком на п`ять років. Отже, відповідно до вимог статті 793 ЦК України цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недодержання сторонами правочину вимоги щодо його нотаріального посвідчення дає підстави вважати цей договір згідно з положеннями статті 220 ЦК України нікчемним».

У даній справі відповідно до договору № 22/11 найму (оренди) нежитлового приміщення від 22 листопада 2020 року в оренду передано нежитлового приміщення за адресою: Юнацька, 1А, загальна площа 228 кв. м; договір укладено безстроково, указаний договір оренди нотаріально не посвідчений, а тому в силу ст. 793 ЦК України є нікчемним. Таким чином відсутні підстави для стягнення заборгованості на підставі нікчемного договору оренди, про що зазначено також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 08 грудня 2021 року у справі № 759/9443/17 (провадження № 61-11386св20).

Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

У пункті VII.-2:101 Книги VII Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказано, що збагачення є безпідставним, за винятком таких випадків: особа, яка збагатилася, має право на отримання збагачення за рахунок потерпілого в силу договору чи іншого юридичного акту, судового рішення або норми права; або потерпілий вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків.

У статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 910/18279/19 вказано, що «аналіз змісту статті 1212 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство що охоплюється безпідставно набутим майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Наприклад, у статті VII-3:101 Книги VII Модельних правил європейського приватного права (Draft Common Frame of Reference. Principles, Definitions and Model Rules of European Private Law) щодо змісту збагачення зазначено, що особа вважається збагаченою у випадку: a) збільшення доходів або зменшення обов`язків; b) отримання послуги або результатів виконаної роботи; c) користування чужим майном. Тлумачення статті 1212 ЦК України, із застосуванням телеологічного способу її тлумачення, свідчить, що цією нормою до випадків безпідставного набуття та збереження майна віднесено також збереження особою без достатніх правових підстав у себе виплати, яку вона згідно закону мала віддати (перерахувати) іншій особі в силу покладеного на неї законом зобов`язання. Тобто зменшення обов`язку. У справі, що переглядається, збагаченням є збереження страховиком без достатніх правових підстав у себе виплати, яку він згідно закону мав виплатити потерпілій особі враховуючи спричинену шкоду його страхувальником. Такий підхід до розуміння норми статті 1212 ЦК України відповідає змісту інституту набуття, збереження майна без достатньої правової підстави адже очевидно, що у наведений спосіб відбувається збагачення страховика за рахунок зменшення (звільнення) його від виконання обов`язку з відшкодування шкоди завданої потерпілій особі його страхувальником».

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України).

Тлумачення статті 1212 ЦК України дозволяє зробити висновок, що до безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого). Причому потерпілий, якому належить майно, що користувався набувач, має право вимагати від набувача повернення такого збагачення.

У справі, що переглядається: позивач пред`явив позов про стягнення з відповідача коштів за користування нежитловим приміщенням. Відповідач факт користування саме приміщенням, указаним у тексті договору, заперечував, однак ця обставина знайшла своє підтвердження у судовому засіданні показами свідків та наданою відповідачем копією акту приймання-здачі від 22.11.2020 (а.с.42), як і узгоджений сторонами розмір плати за таке користування, а отже до безпідставно набутого майна набувача, з урахуванням розумності, відноситься користування чужим майном (майном потерпілого).

Аналогічний висновок з подібних правовідносин зроблено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 759/9443/17 (провадження № 61-11386св20).

Більш того суд вважає необхідним зазначити, що навіть за умови користування відповідачем приміщенням, указаним у тексті його примірника договору (по АДРЕСА_2 ), указане приміщення також належить позивачу і доказів на підтвердження орендної плати відповідачем навіть у цьому випадку не надано, хоча розмір плати за користування приміщенням погоджено у тексті договору обох примірниках.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на зміну позивачем одноособово у його примірнику договору реквізитів банку, оскільки указане не являється підставою для звільнення від покладеного умовами договору обов`язку зі сплати оренди. Відповідач у судовому засіданні не заперечував факт переведення на банківський рахунок позивача платежів, указавши, що ці кошти стосуються інших відносин між ним з позивачем, а отже доступ до рахунків позивача у відповідача був.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги про стягнення заборгованості за договором оренди у сумі, заявленій позивачем та не спростованій відповідачем.

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1 073,60 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), яку суд вважає можливим задовольнити.

Керуючись статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,

ухвалив:

задовольнити позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 ) суму у розмірі 30 337 (тридцять тисяч триста тридцять сім) гривень 88 коп. та судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2023 р.

Суддя С.І. Сіденко