Справа № 156/492/23
Провадження № 2/156/113/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
03 серпня 2023 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/492/23
за позовом ОСОБА_1 , представник позивачки - адвокат Колодійчук Наталія Володимирівна,
про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,
учасники справи:
позивачка - не з`явилася,
представник позивачки - ОСОБА_3 ,
відповідач - не з`явився,
ОСОБА_1 через представника - адвоката Колодійчук Н.В. звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом про стягнення із ОСОБА_2 в її користь аліментів на утримання їхньої спільної повнолітньої дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, до досягнення останньою двадцяти трьох років.
Зазначає, що на даний час ОСОБА_4 вже досягла повноліття та продовжує навчання у ОСОБА_5 педагогічному фаховому коледжі ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради, у зв`язку з чим дитина потребує додаткових витрат на придбання літератури, канцелярських товарів, проживання, харчування, витрати на транспорт та лікування, у разі необхідності.
Оскільки відповідач є працездатним, не має хронічних хвороб, не має на утриманні непрацездатних осіб та має у власності нерухоме майно, то вона вважає, що він має можливість надавати дочці матеріальну допомогу на час навчання, однак добровільного цього не робить.
На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення та стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їхньої спільної повнолітньої дочки ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 від усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення дочкою навчання, але не довше ніж до двадцяти трьох років.
ІІ. Позиція учасників процесу
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи містяться документи, відповідно до яких повноваження щодо представлення її інтересів в суді має адвокат Колодійчук Н.В. (довіреність від 12.04.2023 року).
Представник позивача - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, просить суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що підтверджується оголошенням, розміщеним на офіційному веб-сайті «Судової влади України» про його виклик в судове засідання.
Відтак, суд дійшов висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь-яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавав, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8, ч. 11, ч. 12ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Ухвалою суду від 08.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд такої здійснювати за правилами загального позовного провадження.
19.06.2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
В судове засідання 03.08.2023 року сторони не прибули.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився, а сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, тобто наявні умови, передбачені ст. 280 ЦПК України, 03.08.2023 року судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, виходив із такого.
Позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, вказує на невиконання відповідачем його обов`язку як батька утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, що передбачено ст. 199 СК України.
За змістом статті 200 Сімейного кодексу України та відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Отже, спірні правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України, Конвенцією ООН про права дитини, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, тощо.
Із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 14.03.2019 року, судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 (а.с.17).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.06.2004 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 29.06.2004 року зроблено запис за № 45 (а.с.16).
Судовим наказом Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25.10.2018 року у цивільній справі № 154/2558/18 з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягувалися на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї чверті частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.09.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.20).
Позивачка разом з ОСОБА_8 зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України ОСОБА_1 про зареєстроване місце проживання та довідкою про місце реєстрації ОСОБА_4 , виданою виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області від 05.07.2022 року за № 19-13/250 (а.с.11, 19).
ОСОБА_4 на даний час виповнилося вісімнадцять років.
Відповідно до довідки Володимир-Волинського педагогічного фахового коледжу ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради від 19.04.2023 року № 129/01-09/23 ОСОБА_4 на даний час навчається за денною формою навчання на 1 курсі за спеціальністю 012 «Дошкільна освіта» у Володимир-Волинському педагогічному фаховому коледжі ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради з 15.09.2022 року по 30.06.2024 року за кошти бюджету Волинської обласної ради (а.с.21).
З довідки про доходи ОСОБА_4 слідує, що така є студенткою групи 1-Д Володимир-Волинського педагогічного фахового коледжу ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради та навчається на безоплатній формі навчання і отримує стипендію в розмірі 890,00 гривень щомісячно. З вересня 2022 року по грудень 2022 року ОСОБА_4 отримала дохід у сукупному розмірі 3 560, 00 гривень (а.с.22).
Окрім того, з 29.03.2023 року по теперішній час ОСОБА_4 проживає у студентському гуртожитку Володимир-Волинського педагогічного фахового коледжу ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Володимир-Волинського педагогічного фахового коледжу ім. А.Ю. Кримського Волинської обласної ради від 19.04.2023 року № 151/01-07/23 (а.с.23).
Поза тим, ОСОБА_4 має вроджене захворювання - венозна ангіодисплазія правої нижньої кінцівки, що підтверджується консультаційними висновками від 03.12.2014 року (а.с.28) та від 02.12.2015 року (а.с.29-30), випискою із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_4 № 375 від 23.03.2016 року (а.с.31-32).
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що ОСОБА_4 після досягнення нею повноліття продовжує навчання за денною формою навчання, що призводить до неможливості студентці офіційно працювати та отримувати доходи, а отриманого нею невеликого доходу за місцем навчання не вистачає для належного забезпечення освітнього процесу, оплати проживання у гуртожитку, канцелярських товарів, одягу та харчування. Отже, повнолітня ОСОБА_4 об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов вона потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2019 в справі № 346/103/17, згідно з якою суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.
Як слідує із позовної заяви, дочка перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, яка має задовільний стан здоров`я та є працездатною, однак офіційно не працевлаштована, не має постійного заробітку, перебивається тимчасовими підробітками.
Відповідач ОСОБА_2 добровільно не надає матеріальної допомоги дочці ОСОБА_4 , у зв`язку з чим між сторонами виник спір щодо невиконання відповідачем його обов`язку, як батька, утримувати до досягнення двадцяти трьох років свою повнолітню дочку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, за умови, що він може надавати матеріальну допомогу.
Відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що він має задовільний стан здоров`я, працездатний, інших дітей на утриманні не має та не надає коштів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , яка продовжує навчання, хоча має змогу сплачувати аліменти.
Згідно з відповіддю ГУ ДПС у Волинській області № 5172/5/03-20-12-02-05 від 24.07.2023 року з 3 кварталу 2022 року по 1 квартал 2023 року ОСОБА_2 у березні 2023 року був працевлаштованим у ТОВ «Луцька аграрна компанія» та отримав дохід у виді заробітної плати в сумі 2 483,15 грн. Водночас, матеріали справи не містять відомостей про офіційне працевлаштування відповідача та суму його доходів на даний час, та такі відомості сторонами у судовому засіданні не долучалися.
V. Оцінка доказів, застосоване судом законодавство та висновки суду
У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частинами 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Зазначене випливає також з Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у п.20 якої роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відтак, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. Сімейний кодекс не конкретизує, в якому навчальному закладі така особа буде продовжувати навчання. Отже для отримання права на батьківське утримання, дитина може навчатися в будь-якому навчальному закладі будь-якої форми власності; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Зважаючи на пояснення сторони позивача, а також враховуючи матеріали справи, суд погоджується з тим, що у зв`язку з навчанням дочка сторін ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги.
Разом з тим, однією з обов`язкових обставин, що підлягають доказуванню у цій справі, є наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині.
При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальний стан дитини, майновий стан обох сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків та інтереси їхньої дитини будуть у такий спосіб захищені.
Крім цього, визначаючи розмір аліментів, суд виходить також з того, що відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, має об`єктивну можливість виплачувати аліменти, дані про осіб, які б перебували на його утримані у матеріалах справи відсутні. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, а матеріали справи таких не містять.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів на утримання дочки буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам останньої, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб.
Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання ОСОБА_4 , у справі не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
За правилами статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Про допустимість доказів зазначено у статті 78 ЦПК України, згідно вимог якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд вважає, що позивачка навела належні докази необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання їхньої спільної повнолітньої дочки у зв`язку з її навчанням у визначеному позивачкою розмірі (в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно).
У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву позивачки про визначення розміру аліментів саме у частці від доходу, керуючись принципом розумності і справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 04.05.2023 року, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Згідно ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
VI. Судові витрати
Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ураховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282, 430 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання - задовольнити.
Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 від усіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 04 травня 2023 року та до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення двадцяти трьох років.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути із ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.
Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Представник позивачки: адвокат Колодійчук Наталія Володимирівна, адреса: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 08 серпня 2023 року.

Суддя М. О. Федечко