ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м.Суми

Справа №591/2032/19

Номер провадження 22-ц/816/1005/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

у присутності :

позивача - ОСОБА_1 та його представника - адвоката Якименко Ольги Ігорівни,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кузченко Тетяни Миколаївни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Кузченко Тетяною Миколаївною

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 19 квітня 2023 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , який зареєстровано 17 лютого 2011 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції, актовий запис №147.

Свої вимоги мотивував тим, що вони з відповідачем з 17 лютого 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбу. Проте, через несхожість характерів між ним, фактичні шлюбні відносини припинені, спільного бюджету не ведуть, поновлення нормальних сімейних відносин між ними є неможливим.

Будучи незгодною з первісним позовом, у липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати шлюб, зареєстрований 17 лютого 2011 року між нею та ОСОБА_1 недійсним з дня його державної реєстрації.

Свої вимоги мотивувала тим, що вони з ОСОБА_1 познайомилися в університеті, він розповів, що через військові конфлікти в Іраку його батьки іммігрували до Йорданії, тому йому не було куди повертатися. Оскільки на навчання коштів у нього немає, то просив одружитися, щоб були законні підстави для проживання в Україні і його не депортували.

Зазначає, що в момент реєстрації шлюбу вони не мали реального наміру створити сім`ю, а укладали шлюб з метою оформлення посвідки на проживання в Україні. Після отримання посвідки відповідач ухилявся від розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що бажає отримати громадянство України. Наголошує на тому, що з моменту реєстрації шлюбу, відносини між ними були формальними, спільного бюджету та заощаджень вони не мали, спільного господарства вони не вели, спільних дітей не мають, після укладення шлюбу вони не мали взаємних прав та обов`язків щодо сімейних відносин, що вказує на те, що шлюб між ними укладено без наміру створити сім`ю.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 17 лютого 2011 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.

Будучи незгодною із судовим рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника - адвоката Кузченко Т.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, не надання оцінки наявним в матеріалах справи доказам, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані відповідачем фотознімки датовані 2005-2006 роками, не підтверджують існування між ними шлюбних відносин, жодного фотознімку з 2011 року матеріали справи не містять, а ствердження відповідача про їх відсутність через її небажання фотографуватися є вигаданими. Роздруківки повідомлень з електронної пошти, на які суд послався, також мали місце у 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу.

Зазначає, що матеріали справи не містять також і доказів на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом неодноразово приїжджав до її батьків, тобто суд послався на дану обставину без наявності в справі таких доказів.

Вказує на те, що судом безпідставно не було взято до уваги показання свідка ОСОБА_4 , у рішенні не зовсім правильно та повно викладені її показання.

Посилається на помилковість посилання суду на те, що вони з відповідачем спільно їздили закордон, адже відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації про перетин державного кордону України за 2015 - 2017 роки та копії закордонного паспорту відповідача за зустрічним позовом, жодного спільного перетину кордону в зазначений період вони не мали. Доказів спільного їх перебування в США матеріали справи не містять. Електронна пошта із використанням прізвища ОСОБА_1 була створена ще в студентські роки і не є доказом сімейних відносин.

З приводу спільного в`їзду закордон на початку повномасштабного вторгнення, то ця обставина також не свідчить про сімейні відносини, адже як зазначає сам відповідач, сімейні відносини між ними припинені у 2016-2017 роках.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Якименко О.І. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта , яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача за первісним позовом та його представника , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що 17 лютого 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (т.1, а.с. 7).

Згідно інформації, наданої на запит суду управлінням міграційної служби України в Сумській області, громадянин Іраку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію в Україну, 23 червня 2014 року на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як такий, який понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_6 , та 23 квітня 2015 року був документований посвідкою на постійне проживання, серії НОМЕР_1 (т.1, а.с. 233).

На підтвердження шлюбних відносин надані фотознімки подружжя, з яких вбачається, що сторони спільно проводили час, відпочивали, подорожували, ОСОБА_1 неодноразово приїздив до батьків ОСОБА_2 .

Під час шлюбу ОСОБА_2 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 тривалий час оплачував комунальні послуги, які надавалися за вказаною адресою, що підтверджується відповідними квитанціями.

Крім того встановлено, що в провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої власності на майно, придбане в період шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не було доведено, що шлюб укладався без наміру створити сім`ю та набуття прав та обов`язків подружжя.

Натомість, встановивши, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що укладений між сторонами шлюбу належить розірвати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що шлюбу між сторонами укладався без наміру створити сім`ю.

Встановлено, що сторони до укладення шлюбу були знайомі з 2004 року, їх стосунки носили романтичний характер, спільно проводили час відпочинку, мали спільні подорожі, в тому числі до батьків ОСОБА_1 .

Колегія суддів бере до уваги те, що звертаючись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2 вказувала на те, що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_1 ними було придбано квартиру по АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстровано на неї та три автомобілі, які були зареєстровані за ОСОБА_1 . Крім того, у відзиві на зустріну позовну заяву, ОСОБА_2 зазначила, що вони з відповідачем мали спільну поїздку до його батьків у жовтні 2010 року. Також, ОСОБА_2 вказувала, що вони з відповідачем спільно винаймали квартиру, у зв`язку з чим її батьки дали гроші для придбання квартири.

Спільні подорожі за три місяці до укладення шлюбу, придбання спільного майна, спільне винаймання житла, на переконання колегії суддів, спростовують твердження ОСОБА_2 про фіктивність їх з відповідачем шлюбу.

Колегія суддів звертає увагу на суперечливу позицію ОСОБА_2 , щодо характеру їх з ОСОБА_1 відносин під час перебування в укладеному шлюбу, в межах двох судових проваджень.

Усупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції обґрунтовано критично віднісся до показання свідків ОСОБА_4 , оскільки вони суперечать зібраним по справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Кузченко Тетяною Миколаївною, залишити без задоволення, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 9 серпень 2023 року

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов