Провадження 2/193/281/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 липня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

при секретарі судового засідання Хомич Н.О.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника позивача Остапенка О.М. ,

відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку вартості майна, що перебуває у спільній частковій власності.

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

31 травня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом одержання грошової компенсації, в обґрунтування яких зазначила, що вона успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка ОСОБА_4 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Власницею решти, 5/6 частин цього житлового будинку, є відповідачка ОСОБА_3 .

Не бажаючи реального поділу спільного часткового майна з виділенням часток у натурі з огляду на не співмірність часток, позивачка звернулася 15.05.2023 до відповідачки з вимогою виплатити їй грошову компенсацію за належну 1/6 частку вищевказаного будинку, що становить 37 605,86 грн.

Проте, посилаючись на ігнорування відповідачки ОСОБА_1 її звернення та не сплати нею добровільно вищевказаної компенсації у запропонований строк, це і змусило позивачку звернутися до суду з вказаним позовом, згідно з яким, окрім основної вказаної вимоги, вона також просила стягнути понесені нею судові витрати, а саме: на оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., на оплату проведення оцінки вартості майна - 2500 грн. та витрат за надання правничої допомоги - 5000 грн., а всього 8 573,60 грн.

Присутні у судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник Остапенко О.М. , посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_5 під час судового розгляду справи пред`явлений до неї позов визнала повністю, не заперечувала проти сплати позивачці компенсації за належну їй 1/6 частину житлового будинку у вищевказаному розмірі, при цьому згодна також з понесеними позивачкою витратами на оплату судового збору та на проведення оцінки вартості майна, однак заперечила понесені позивачкою витрати на правничу допомогу, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Фактичні обставини встановлені судом.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 .

Після смерті останньої її діти, зокрема дочка, відповідачка у справі, ОСОБА_3 та син ОСОБА_4 , якому згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 30.11.2021 зменшено обов`язкову частку у спадщині після смерті матері до 1/6 частини, успадкували нележне матері спадкове майно, у тому числі житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Зокрема, ОСОБА_4 успадкував згідно визначеного за вищевказаним рішенням 1/6 частину цього будинку, а ОСОБА_3 - решту 5/6 його частин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 і після його смерті 1/6 частку вищезгаданого житлового будинку успадкувала його дружина, позивачка у справі ОСОБА_1 (а.с.16).

Ставши власницею меншої частки цього житлового будинку, позивачка 15.05.2023 звернулася до співвласниці більшої частки цього майна з тим, щоб остання сплатила їй грошову компенсацію вартості своєї частки у розмірі 37 605,86 грн. Але отримавши таке звернення позивачки 16.05.2023, відповідачка ОСОБА_3 на нього ніяк не зреагувала (а.с. 4,5)

Вищевказаний розмір частки ОСОБА_1 підтверджується звітом про оцінку майна (довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості) за № 201-0590578 проведеною 11.05.2023 ФОП ОСОБА_7 , яка має право проводити практичну діяльність з визначення оціночної вартості об`єктів нерухомості, зокрема вказаним експертом оцінювачем визначено, що вартість житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день її проведення становить 225 635,16 грн., у тому числі вартість 1/6 частки складає 37 605,86 грн. (а.с.6-7, 10-12).

Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.

Предметом позову ОСОБА_1 є вимоги про стягнення грошової компенсації частки будинку із іншого співвласника ОСОБА_3 ..

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 2 ст. 356 ЦК України).

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Разом з тим, за положеннями ст. ст. 21, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення ч. 3 ст. 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані ст. 364 ЦК України.

Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивач у частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

Відтак, зважаючи на те, що відповідачка ОСОБА_3 має у власності значно більшу частку житлового будинку по АДРЕСА_1 (5/6) у порівнянні з позивачкою ОСОБА_1 , яка володіє рештою 1/6 його частиною, з огляду на те, що відповідачка все життя мешкала у вказаному будинку та проживає у ньому разом зі своєю сім`єю і на час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що сторони хоча є ріднею між собою, проте на протязі останніх декількох років мають напружені та неблизькі відносини між собою, що унеможливлює їх спільне проживання у належному їм житловому будинку, тому суд вважає, що доводи позивачки, щодо способу виділу їй частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, саме шляхом одержання грошової компенсації вартості частки, за наведених обставин, є доцільним і підлягає застосуванню.

При цьому, суд вважає, що позивачкою належними та допустимими доказами підтверджена вартість житлового будинку, а відтак і вартість належної їй частки у ньому.

Судом з`ясовано, що відповідачка спроможна принаймні частинами, як вона стверджувала під час розгляду справи, сплатити позивачці компенсацію вартості належної їй частки цього будинку. Водночас, варто зауважити, що факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, оскільки відповідачка повністю визнала пред`явлений до неї позов і позовні вимоги позивачки ґрунтуються на законі і жодним чином не порушують прав та інтересів інших осіб, тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, варто зауважити, що згідно правової позиції, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) (п. 50), згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Крім того, за висновками Великої Палати Верховного суду, висловлених під час ухвалення вже згаданої вище постанови, зазначено, що коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, то виконання його рішення має бути настільки, наскільки це можливо, щоб відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не повинне породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (про що вже згадувалося у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

З огляду на це, зважаючи, що позивачці присуджено грошову компенсацію вартості належної їй 1/6 частки житлового будинкупо АДРЕСА_1 , то право власності останньої на цю частину належить припинити і визнати водночас право власності на цю частину будинку за відповідачкою, яка за цим рішенням, власне, повинна сплатити ОСОБА_1 відповідну компенсацію, і у підсумку, стане єдиною власницею згаданого житлового будинку.

Щодо судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено повністю, то понесені нею витрати на оплату судового збору у розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідачки ОСОБА_3 на її користь у повному обсязі.

Крім того, позивачка подала до суду готовий звіт спеціаліста про оцінку майна (довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості) за № 201-0590578 від 11.05.2023 на виготовлення якого вона сплатила 2500 грн., тому з огляду на те, що такі витрати підтверджується матеріалами справи та визнані відповідачкою, то їх теж слід стягнути останньої на користь позивачки.

У п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачка ОСОБА_1 просила стягнути на її користь понесених нею 5000 грн. на оплату послуг адвоката Остапенка О.М.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Між тим, враховуючи на те, що на переконання суду справа не є складною, зважаючи на обсяг складених адвокатом процесуальних документів (позов 3 ст., повідомлення до відповідача 1 ст.), його участь лише у одному судовому засіданні, тому суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, витрачених ОСОБА_1 на представництво її інтересів адвокатом в суді до 1000 грн.

Отже, враховуючи предмет позову та докази, які мали значення для вирішення справи, судові витрати позивача, які підлягають задоволенню це: витрати на судовий збір у розмірі 1073,60 грн., витрати на оплату оцінки майна - 2500 грн. та витрат за надання правничої допомоги - 1000 грн., а всього 4573,60 грн.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку вартості майна, що перебуває у спільній частковій власності, - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/6 частки житлового будинку, загальною вартістю 225635,16 грн., розташованого по АДРЕСА_1 у розмірі 37 605 (тридцять сім тисяч шістсот п`ять) гривень 86 коп.

Право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , - припинити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частку житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Вимоги позивача про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн., витрати на виготовлення оцінки вартості майна - 2500 грн. та витрат за надання правничої допомоги - 1000 грн., а всього 4 573 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідент. номер: НОМЕР_1 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідент. номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце постійного проживання: АДРЕСА_3 ;

Повний текст рішення суду виготовлено 03.08.2023.

Суддя О.В. Томинець