ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Прядкіної О. В., Чумак О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Дар?ї Юріївни

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року у складі судді Садовського К. С.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Держави в особі Головного управління національної поліції в Харківській області, третя особа Шевченківська окружна прокуратура м. Харкова про стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконною бездіяльністю органів досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

У вересні 2002 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаним позовом до Держави в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Харківській області, із залученням третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11.02.2021 (а. с. 88-98, т. 1), просила суд стягнути з держави шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненою бездіяльністю органу, що здійснює досудове розслідування.

Позов мотивовано тим, що 14.02.2020 на ОСОБА_1 було здійснено напад її колишнім чоловіком ОСОБА_2 , внаслідок чого позивач отримала легкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 163-2020. Одразу після вказаних подій позивач викликала поліцію.

06.03.2020 Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області за цим фактом було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 0000938 за частиною першою статті 125 КК України.

Вказувала, що з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, незважаючи на чисельні звернення потерпілої та її представника до органу досудового розслідування та ухвалу слідчого судді, якою зобов`язано слідчого (дізнавача) розглянути клопотання потерпілої, слідчим не було здійснено жодної процесуальної дії, окрім направлення потерпілої для здійснення експертизи та винесення постанов про закриття кримінального провадження, які в подальшому були скасовані Харківською місцевою прокуратурою № 1.

Вважає, що неефективність досудового розслідування з огляду на практику Європейського суду з прав людини призвела до порушення статті 2 Конвенції про захист прав людини.

Зазначала, що у зв`язку з фактичною відсутністю досудового розслідування та невиконання слідчим рішення суду та вказівок прокуратури, позивач зазнала значних моральних страждань, а саме: втратила віру в правоохоронну систему та здатність поліції та прокуратури захистити її права; втратила віру в ефективність судової системи, оскільки навіть судове рішення не спонукає слідчого виконати свої функції, а ігнорування судового рішення не має ніяких наслідків; зазнала страждань через те, що фактично через бездіяльність слідчого дії чоловіка, який наніс їй тілесні ушкодження, залишилися безкарними; обґрунтовано побоюється, що такі події можуть повторитися, оскільки винуватець відчуває безкарність; зазнала моральних страждань через необхідність багаторазово звертатися до адвоката для складання скарг та інших звернень, і, навіть, не зважаючи на відповіді, з яких вбачається, що розслідування має бути проведено, фактично ситуація не змінюється.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Київського районного суду м. Харкова (а. с. 78-79, т. 1).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року проведена заміна третьої особи - Харківської місцевої прокуратури № 1 на Шевченківську окружну прокуратуру м. Харкова.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду мотивовано відсутністю умов для притягнення Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова та ГУНП в Харківській області до цивільно-правової відповідальності та необґрунтованістю заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Д. Ю. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що в матеріалах справи міститься надана дізнавачем Харківського районного управління поліції № 3 Тельною А. відповідь на ухвалу суду про витребування доказів, з якої вбачається що органом, який проводить досудове розслідування, тричі були прийняті безпідставні рішення про закриття кримінального провадження, що є беззаперечними доказами бездіяльності відповідача.

Вказує, що дізнавачем не було здійснено жодного виклику потерпілої ОСОБА_1 з метою проведення слідчих дій, а також не було здійснено спроби зв`язатися з представником ОСОБА_1 - адвокатом Тарасенко Д. Ю. для повідомлення інформації про виклик потерпілої, незважаючи на численні скарги щодо непроведення досудового розслідування.

Зазначає, що матеріали справи містять значну кількість звернень представника потерпілої до органів досудового розслідування та прокуратури, більшість яких залишилися без відповіді або на них надана формальна відписка.

Таким чином, помилковим вважає висновок суду про недоведеність протиправної бездіяльності відповідача.

Наголошує, що позивачем і в позовній заяві і в інших процесуальних документах, а також в особистих поясненнях в суді першої інстанції обґрунтовано як факт спричинення моральної шкоди, так і сума, в яку позивач її оцінює, однак суд належної оцінки вказаним поясненням не надав.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ НПУ в Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану та безпідставну, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 2/0/9-22 від 08.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано для розгляду до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 06 березня 2020 року Шевченківським ВП ГУНП в Харківській області внесено відомості до ЄРДР №0004417 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, за заявою ОСОБА_1 про здійснення на неї нападу 14 лютого 2020 року її колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 163-2020 від 05.03.2020 ОСОБА_1 завдано тілесних ушкоджень, які належать до легких тілесних, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3 тижнів (21 дня) (а. с. 6-7, т. 1).

12 травня 2020 року представник потерпілої ОСОБА_1 - адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області з клопотанням, в якому просила видати адвокату на руки Витяг з ЄРДР; викликати ОСОБА_1 для дачі показань; викликати для дачі показань свідків - доньку потерпілої ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; викликати для дачі показань особу, яка завдала ОСОБА_1 тілесні ушкодження - ОСОБА_2 ; повідомити про результати судово-медичної експертизи (а. с. 9, 105, т. 1).

Вказане клопотання слідчим розглянуто не було, у зв`язку з чим 21.05.2020 адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася зі скаргою на бездіяльність слідчого до Прокуратури Харківської області, яка за належністю була направлена для організації розгляду до Харківської місцевої прокуратури № 1 (а. с. 106,16, 107, т. 1).

Листом від 27.05.2020 за № 31-1064-20 Харківська місцева прокуратура № 1 повідомила адвоката Тарасенко Д. Ю. про те, що процесуальним керівником слідчому були надані письмові вказівки щодо проведення окремих слідчих дій та скарга направлена для розгляду в межах компетенції органу досудового розслідування (а. с. 15, 110, т. 1)

28 травня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яку ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова задоволено та зобов`язано слідчого Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області Рябцеву А. С. у триденний строк з дня отримання ухвали слідчого судді розглянути клопотання адвоката Тарасенко Д. Ю. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 від 13.05.2020, поданих в порядку статті 220 КПК України, прийняти по ним процесуальне рішення та направити на адресу заявника повідомлення про прийняте рішення (а. с. 10, 108-109, 111-112, т. 1).

05 червня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. подала вказану ухвалу суду до канцелярії Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області для негайного її виконання, проте ухвала виконана не була (а. с. 11, 113, т. 1).

12 червня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Харківської місцевої прокуратури № 1 зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягала у невиконанні ухвали суду від 04.06.2020 (а. с. 114, т. 1).

Аналогічна скарга 25.06.2020 була подана до офісу Генерального прокурора, яка 15.07.2020 була спрямована за належністю до Прокуратури Харківської області, а 23.07.2020 - до Харківської місцевої прокуратури № 1 (а. с 17-18, 20, 115-116, 118, 119, т. 1).

За результатами розгляду скарги листом від 29.07.2020 за № 31-1064-20 Харківська місцева прокуратура № 1 повідомила, що слідчим СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області 21.06.2020 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000938 від 06.03.2020, яку скасовано процесуальним правонаступником, з урахуванням отриманого висновку експерта змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення на частину другу статті 125 КК України, визначено органом досудового розслідування відділ дізнання Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області та надані ґрунтовні письмові вказівки в порядку статті 36 КПК України щодо проведення окремих слідчих дій (а. с. 20, 121, т. 1).

Проте навіть після цього ні позивач, ні адвокат Тарасенко Д. Ю. не отримали відповіді на звернення про виконання ухвали.

04 серпня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Слідчого Управління ГУ НПУ в Харківській області зі скаргою на бездіяльність слідчого Рябцевої А. С. та невиконання нею ухвали суду від 04.06.2020, яка залишилася без відповіді (а. с. 12-13, 122-123, т. 1).

04 вересня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Харківської місцевої прокуратури № 1 із заявою про відвід слідчого, у відповідь на яку отримала лист від 10.09.2020 за № 31-1084-20 про те, що 29.08.2020 дізнавачем Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження за пунктом 2 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 21-22, 125-126, 128, т. 1).

На адвокатський запит від 29.09.2020 щодо отримання копій постанов про закриття кримінального провадження від 22.06.2020 та 29.08.2020 відповідь та копії постанов надані не були (а. с. 129 , т. 1).

22 жовтня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Харківської місцевої прокуратури № 1 зі скаргою про визнання протиправною бездіяльності начальника Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області щодо ненадання відповіді на адвокатський запит та зобов`язання надати відповідь, яка 02.11.2020 була направлена за належністю Начальнику ГУНП в Харківській області генералу поліції 3 рангу Сокуренку В. В. (а. с. 132, 133, т. 1).

15 грудня 2020 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Офісу Генерального прокурора зі скаргою, яка 23.12.2020 також була скерована за належністю до Харківської обласної прокуратури, яка, в свою чергу, 31.12.2020 направила дану скаргу за належністю до Харківської місцевої прокуратури № 1 та ГУ НПУ в Харківській області для розгляду та прийняття рішення (а. с. 134-136, 138, 139 т. 1).

27 січня 2021 року адвокат Тарасенко Д. Ю. звернулася до Офісу Генерального прокурора зі скаргою на посадових осіб щодо ненадання постанов про закриття кримінального провадження, на яку 10.02.2021 адвокатом Тарасенко Д. Ю. отримано відповідь про те, що скарга направлена за належністю до Харківської обласної прокуратури (а. с. 140, т. 1).

Листом від 09.03.2021 за № 09/1-39-21 Харківська обласна прокуратура повідомила адвоката Тарасенко Д. Ю. про те, що процесуальним керівником 28.07.2020 скасовано постанову слідчого від 22.06.2020 про закриття кримінального провадження та змінено кваліфікацію кримінального правопорушення на частину другу статті 125 КК України, а здійснення подальшого досудового розслідування в кримінальному провадженні доручено дізнавачу Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області, яким 29.08.2020 винесено постанову про закриття кримінального провадженні, яка також скасована процесуальним керівником 19.11.2020. Повідомлено, що слідство в кримінальному провадженні триває, проводяться необхідні слідчі дії, виконуються вказівки процесуального керівника, якими є прокурори Харківської місцевої прокуратури № 1 (а. с. 206-207, т. 1).

24 лютого 2021 року адвокат Тарасенко Д. Ю. направила керівнику Харківської місцевої прокуратури № 1 клопотання про продовження строку досудового розслідування, на яке отримано відповідь від 26.02.2021 № 31-1064/20 про те, що вказане клопотання було розглянуто та 26.02.2021 процесуальним керівником винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання у зв`язку з неповідомленням жодній особі про підозру в межах строку досудового розслідування (а. с. 211-212, 213, 214-215, т. 1)

07 червня 2021 року адвокат Тарасенко Д. Ю. направила адвокатський запит до Харківського районного управління поліції № 3 з проханням надати інформацію про те, чи триває досудове розслідування, якщо ні - направити відповідну постанову. Оскільки відповідь на запит надана не була, 23.06.2021 адвокат Тарасенко Д. Ю. направила скаргу до Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова, яка 30.06.2021 була направлена за належністю до ГУ НПУ в Полтавській області. Проте відповіді на запит і скаргу надано так і не було (а. с. 218, 219, 222, т. 1).

07 липня 2021 року адвокат Тарасенко Д. Ю. через офіційний сайт ДБР подала заяву про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами правоохоронних органів, яка була направлена за належністю для розгляду до Територіального управління ДБР у м. Полтаві (а. с. 223, т. 1).

Проте, відповіді на скарги адвокату Тарасенко Д. Ю. надані не були, потерпіла не допитана, свідки на допит не викликані.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів їй завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, а незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідача рішеннями, які були скасовані процесуальним керівником в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (частина перша та пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, пов`язувала завдання їй моральних страждань неналежним здійсненням органами досудового слідства розслідування кримінального провадження, зокрема, надмірною тривалістю та неефективністю досудового розслідування за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень колишнім чоловіком ОСОБА_2 .

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 27 вересня 1999 року у справі «Smith and Grady v. The UK», заяви № 33985/96 і № 33986/96; від 18 грудня 1996 року у справі «Aksoy v. Turkey», заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ зазначив, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, ґарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Суд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Pelissier and Sassi v France»; $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Суд першої інстанції, не вбачаючи підстав для відповідальності держави за спричинену позивачеві моральну шкоду внаслідок неефективності досудового розслідування, вважав, що права потерпілої у кримінальному провадженні забезпечені оскарженням нею процесуальних рішень та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування до суду, який здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

При цьому суд залишив поза увагою, що позивач обґрунтовувала свої вимоги не окремими фактами бездіяльності слідчих органів держави у межах кримінального провадження, а його неефективністю в цілому, оскільки особа, яка вчинила кримінальне порушення відносно позивача так і не була притягнута до кримінальної відповідальності, а заходи реагування на бездіяльність слідчого та невиконання ухвали слідчого судді не призвели до належного розслідування справи.

Встановлені у даній справі обставини свідчать про неефективність проведеного досудового розслідування у справі за фактом нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, внаслідок чого винна особа не була притягнута до відповідальності, що призвело до моральних страждань позивача, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування, прокуратури та суду з метою спонукання до вчинення слідчих дій, виконання їх посадових обов`язків та притягнення винної особи до відповідальності; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що через бездіяльність слідчого винуватець, якій наніс їй тілесні ушкодження, уникнув відповідальності, що може призвести до продовження вчинення ним насильства, оскільки він відчуває безкарність.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки у спірних правовідносинах держава є відповідальною за ефективність системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції, тому завдана позивачці моральна шкода внаслідок неефективності досудового розслідування, в якому вона є потерпілою, є підставою для відшкодування шкоди саме державою.

Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, характер вимушених змін у її житті та стягує з Державного бюджету України на користь позивача 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки саме такий розмір відшкодування буде відповідати вимогам розумності і справедливості.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тарасенко Дар?ї Юріївни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати у справі віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. В. Прядкіна

О. В. Чумак