КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 372/3413/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9802/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 липня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Висоцької Г.В. в м. Обухів 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа Обухівський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення заборгованості з аліментів, зобов`язання провести відповідні нарахування і виплати,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 65375,69 грн. в межах виконання Обухівським міськрайонним ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 червня 2019 року в справі № 372/1701/19, зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Київській області провести відповідні нарахування та виплати аліментів в розмірі частини з додаткової винагороди ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 24 лютого 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Позов мотивовано тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, під час якого народжено дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 07 червня 2019 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі однієї чверті доходу боржника щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 було установлено, що на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова винагорода в середньому в розмірі 30000 грн. щомісячно. До суми аліментів, яка нарахована відповідачу та включена до офіційних доходів, входить також сума 166352,61 грн., з яких ГУНП в Київській області не нарахувало та не виплатило стягувачу аліменти в розмірі частин, що складає 65375,69 грн., яку позивач вважає заборгованістю в межах існуючого виконавчого провадження виконавчого провадження № НОМЕР_2. Отже, судовий наказ від 07 червня 2019 року виконується не у повній мірі, оскільки ГУНП в Київській області не здійснює належне виконання вказаного судового рішення шляхом нарахування та стягнення аліментів з усіх офіційних доходів боржника - поліцейського Котова А.С., які підтверджені довідкою про доходи.

21 жовтня 2022 року ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до Обухівського міськрайонного ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), в якій просила провести перерахунок та стягнення заборгованості зі сплати аліментів у вказаному провадженні. 11 листопада 2022 року начальник відділу Обухівського ВДВС надав письмову відповідь щодо неможливості стягнення частини аліментів від доходів ОСОБА_1 у формі додаткової винагороди, яка щомісячно нараховується останньому та з якої сплачуються відповідні податки та збори, оскільки така виплата не є складовою грошового забезпечення, перелік яких визначено постановою КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», не є постійною і не має систематичного характеру.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року позов частково задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 65375,69 грн. в межах виконання Обухівським міськрайонним ВДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) ВП № НОМЕР_2 на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 червня 2019 року в справі № 372/1701/19. В решті позову відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що підставами даного позову є стверджуване позивачем невиконання в повному обсязі судового наказу про стягнення аліментів з боку відповідача та його роботодавця ГУНП в Київській області, тобто неналежне виконання судового рішення. Обов`язок утримувати суму аліментів в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно покладено на ГУНП в Київській області як роботодавця платника аліментів.

Наводив порядок стягнення аліментів, визначених ст. 179 - 197 СК України, вказував, що у разі несплати аліментів щодо боржника вживаються заходи відповідальності, передбачені ст. 196 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 183-1 КУпАП, ст. 164 КК України. Разом із тим, чинним законодавством не передбачено право платника аліментів на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, що утворилася внаслідок несплати чи неналежної сплати аліментів на утримання дитини. Одержувач аліментів не повинен звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості лише з тієї підстави, що вжиті виконавчим провадженням заходи щодо виконання судового рішення не виявилися ефективними, оскільки боржник і так має обов`язок сплати аліментів. У разі задоволення позову це фактично призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж суми. До того ж відсутній спір про розмір заборгованості по аліментам, і в даному випадку питання про стягнення заборгованості має вирішуватися в рамках виконавчого провадження. Крім того, спір щодо розміру заборгованості, яка стягується з платника аліментів, також розглядається у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавця, про що зазначив Верховний Суд в постановах від 01 квітня 2020 року в справі № 401/3734/16-ц, від 22 квітня 2020 року в справі № 523/7815/18, від 01 жовтня 2020 року в справі № 344/17895/19 та інших.

Вважав, що з урахуванням вищевикладеного позивач обрала неефективний спосіб захисту права, в зв`язку з чим суд мав відмовити їй в позові.

Наводив обґрунтування щодо відсутності підстав для утримання аліментів з додаткової винагороди, оскільки до 16 листопада 2022 року цього не було прямо передбачено чинним законодавством. Наголошував, що пунктом 1 постанови № 168 передбачено, що додаткова винагорода виплачується на період дії воєнного стану, тобто виплата такої винагороди пов`язана з конкретною обставиною та обмежена часовими рамками дії воєнного стану. Зазначена додаткова винагорода не є постійною, а виплачується тимчасово, а саме на період дії воєнного стану. Визначальне значення має саме сутність цієї винагороди, а не те, чи зробив законодавець пряму вказівку, що винагорода має постійний характер, чи ні.

Від відповідача ГУНП в Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Посилався на те, що відповідно до постанови від 02 жовтня 2019 року ВП № НОМЕР_2, утримання аліментів з грошового забезпечення ОСОБА_1 на користь позивача здійснюється з жовтня 2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 аліментів в розмірі частини від усіх видів заробітку проводиться виключно з дотриманням вимог п. 8 Переліку, відповідно до якого (в редакції до 16 листопада 2022 року) з поліцейських утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 установлено, що на період дії воєнного стану поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 визначено складові грошового забезпечення поліцейських, яке складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу. надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Із виплат додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, які були нараховані ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2022 року по 31 жовтня 2022 року, аліменти не утримувались, оскільки така виплата не є складовою грошового забезпечення, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988, не є постійною і не має систематичного характеру.

Звертав увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, що набрала чинності 16 листопада 2022 року, зазначений п. 8 Переліку було доповнено після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану». Відповідно до листа УФЗБО ГУНП в Київській області від 29 грудня 2022 року, утримання аліментів з сум додаткової винагороди ОСОБА_1 на користь позивача здійснюється з листопада 2022 року після набрання чинності постанови № 1263.

Крім того, від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 в електронній формі 13 червня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу з пропуском процесуального строку, встановленого судом, для подання відзиву до 08 червня 2023 року, та заявлено клопотання про поновлення цього строку, обґрунтоване тим, що копію ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги представник позивача отримав на електронну пошту 30 травня 2023 року, однак в зв`язку з виробничим навантаженням не мав змоги своєчасно направити відзив на адресу суду та інших учасників цивільного процесу.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи, що право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, вважаючи доводи позивача про необхідність додаткового часу для складання відзиву обґрунтованими, апеляційний суд продовжує позивачу строк для подання відзиву та приймає наданий нею відзив.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що відповідно до п. 2 ч. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати. Додаткова винагорода є офіційним доходом відповідача, а тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що утримання аліментів з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, відсутні. Також є безпідставними твердження відповідача, що підстави для стягнення аліментів до 16 листопада 2022 року відсутні. З додаткових виплат (винагороди), яка варіюється з 28000 грн. до 95350 грн. щомісячно, не рахуючи заробітної плати, які боржник ОСОБА_1 отримує щомісячно, починаючи з 28 лютого 2022 року, ОСОБА_5 не отримує жодних відрахувань (аліментів) на утримання дитини. Отже, судовий наказ виконується не в повному обсязі.

Наголошувала, що станом на 14 листопада 2022 року наявні три рівнозначні нормативно-правові акти у вигляді постанов Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146, від 28 лютого 2022 року № 168, від 11 листопада 2015 року № 988, якими регулюється дане питання, і жоден з яких не має перевагу один перед одним, а норми міжнародного права та рішення Верховного Суду превалюють та є основоположними для вирішення даного спору.

Зазначала, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів є безумовним правом, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку в інтересах дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, даним вимогам закону не відповідає.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до довідки-розрахунку, виконаної державним виконавцем, заборгованість відповідача перед позивачем по виконавчому листу № 372/1701/19 від 02 липня 2019 року утворилася в період з березня 2022 року по вересень 2022 року та складає 65375,69 грн., підлягає стягненню із відповідача на користь позиача.

Апеляційний суд не може погодитись з даними висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 14 лютого 2017 року, розірваному рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року (а. с. 15), є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 14).

Судовим наказом Обухівського районного суду Київської області від 07 червня 2019 року в справі № 372/1701/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 17).

На а. с. 20 - 21 знаходиться копія довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої ГУНП в Київській області 20 жовтня 2022 року № 469 за період з листопада 2015 року по вересень 2022 року, згідно якої з березня 2022 року ОСОБА_1 виплачується додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

25 жовтня 2022 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 звернулася до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) з заявою про проведення перерахунку та стягнення заборгованості зі сплати аліментів та винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 , надіслати її ГУНП в Київській області для негайного виконання у ВП № НОМЕР_2 (а. с. 23 - 24).

Листом від 11 листопада 2022 року Обухівський ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) надав відповідь на заяву від 25 жовтня 2022 року про те, що 02 жовтня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника та направлено її на виконання до ГУНП в Київській області. 24 жовтня 2022 року державним виконавцем направлено вимогу до ГУНП в Київській області з метою отримання інформації про причини невиконання в повному обсязі судового наказу № 372/1701/19 від 02 липня 2019 року в частині відрахування аліментів з додаткової винагороди в розмірі 30000 грн., що належить до виплати боржнику ОСОБА_1 10 листопада 2022 року до Обухівського ВДВС надійшла відповідь від ГУНП в Київській області, що така виплата не є складовою грошового забезпечення, перелік яких визначено постановою КМУ від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», не є постійною і не має систематичного характеру.

На а. с. 62 знаходиться довідка-розрахунок, складена державним виконавцем Кухар О.Ю., згідно якої заборгованість ОСОБА_1 по аліментах за період з березня 2022 року по 01 жовтня 2022 року становить 65375,69 грн., нарахована на підставі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 3 ст. 195 СК України, з дотриманням вимог ст. 182 СК України.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3, 27 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 187 СК України особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу.

На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Разом із тим, у справі, що переглядається, предметом позову є стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються не відповідно до ст. 187 СК України, а в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За правовою природою аліментні зобов`язання є періодичними платежами, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця, і несвоєчасне сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідальність за прострочення сплати аліментів передбачена ст. 196 СК України, відповідно до якої у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Також чинне законодавство встановлює адміністративну та кримінальну відповідальність за несплату аліментів (ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та ч. 1 ст. 164 КК України відповідно).

Таким чином, у разі несплати аліментів, які примусово стягуються виконавцем в порядку Закону України «Про виконавче провадження» щодо боржника вживаються заходи відповідальності, передбачені ст. 196 СК України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 183-1 КУпАП, ст. 164 КК України.

При цьому, якщо отримувач аліментів вважає, що виконавцем не вжито всіх необхідних дій для стягнення належних йому сум коштів з боржника, він має право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність виконавця відповідно до ст. 447 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Підставами даного позову є стверджуване позивачем невиконання в повному обсязі судового наказу про стягнення аліментів з боку відповідача ОСОБА_8 та його роботодавця ГУНП в Київській області, тобто неналежне виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З урахуванням наведеного, задовольняючи позов, суд першої інстанції залишив поза увагою, що заборгованість по аліментам визначена державним виконавцем в порядку виконання судового наказу Обухівського районного суду Київської області від 07 червня 2019 року в справі № 372/1701/19 про стягнення аліментів, який пред`явлено до примусового виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, вимога позову про стягнення заборгованості з аліментів у цій справі фактично є повторною, її задоволення призведе не до захисту або відновлення порушеного права позивача у разі його наявності, а до подвійного стягнення аліментів з боржника, а тому задоволенню не підлягала.

При цьому вимог про визначення судом розміру заборгованості з аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів ОСОБА_9 в межах даного позову не було заявлено.

Враховуючи, що апеляційний суд приходить до висновку про обрання позивачем помилкового способу захисту, який не установлений законом та є неефективним, що є самостійною підставою для відмови в позові, рішення в частині відмови в зобов`язанні Головного управління Національної поліції України в Київській області проводити нарахування і виплати, сторонами не оскаржувалось, доводи в частині правильності відрахування відповідачем аліментів судом не оцінюються.

Таким чином, суд першої інстанції, розглядаючи даний позов, не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, що призвело до ухвалення помилкового рішення про стягнення заборгованості з аліментів.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з аліментів ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

За подання позову відповідачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 1488,60 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та оскільки позивач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати, понесені відповідачем, підлягають компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 березня 2023 року в частині задоволення позову скасувати та прийняти в цій частині нову постанову.

Відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 , Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа Обухівський міськрайонний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення заборгованості з аліментів.

Судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн., понесені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ), компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.