Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 391/666/21
Провадження № 2/391/19/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.08.2023р.селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого - судді Ревякіної О.В., з участю секретаря судового засідання Качинської О.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Захарченка І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в смт. Компаніївка у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Солодова Людмила Анатоліївна, ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 17.12.2021 звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.12.2018 року ОСОБА_5 (батько позивача) та ОСОБА_3 уклали Спадковий договір № 1344, зареєстрований приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л.А. Предметом договору є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0218, право власності на яку, за умовами цього правочину, виникає у ОСОБА_3 (набувача) після смерті ОСОБА_5 (відчужувача).

Того ж дня, 22.12.20218 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали договір емфітевзису, зареєстрований за номером 1343 приватним нотаріусом Компаніївського нотаріального округу Кіровоградської області Солодовою Л.А., предметом якого є та ж сама земельна ділянка, кадастровий номер: :02:000:0218.

Відповідно до умов Спадкового договору набувач зобов`язалась за вимогою відчужувача надавати медикаменти, забезпечити лікування та після смерті провести його поховання, однак жодна з умов договору не була виконана. Окрім того, ні набувач, ні особа на яку було покладено контроль за виконанням набувачем обов`язків, вказаних в умовах договору, не надали ОСОБА_5 своїх контактних даних. Особа, призначена контролювати виконання умов Спадкового договору, є близьким родичом набувача, що на думку позивача не відповідає моральним засадам суспільства. Також нотаріусом був порушений порядок укладення Спадкового договору, зокрема власнику майна не був повернений правовстановлюючий документ - Державний акт на право приватної власності на землю, тому позивач вважає, що укладення вищевказаних правочинів мало на меті приховування договору купівлі-продажу земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_5 помер. В день заведення спадкової справи 05.02.2019 позивач дізнався про існування спадкового договору.

Позивач вважає, що Спадковий договір є нікчемним, оскільки на момент його укладення діяла заборона на відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, крім передачі зазначених земельних ділянок у спадщину. Просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації запису про право власності № 30240677 від 07.02.2019 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45471005 від 11.02.2019.

Ухвалою судді Компаніївського районного суду Мумиги І.М. від 20.12.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.06.2022 витребувано у приватного нотаріуса Компаніївського нотаріального округу Кіровоградської області Солодової Л.А. належним чином завірену копію спадкової справи №10/2019 після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та витребувано з відділу №4 (смт. Компаніївка) Управління у Кропивницькому районі Кіровоградської області Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області відомості щодо розбіжностей в кадастрових номерах, які були присвоєні земельній ділянці належній ОСОБА_5 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку № 214 від 25.03.2002 року (площею 7,4404 га, кадастровий номер :02:000:0218).

Ухвалами суду від 19.01.2022, 12.01.2023 судові засідання призначені в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.01.2023 до участі у справі залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на строні позивача ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Компаніївського районного суду Кіровоградської області Ревякіної О.В. від 28.02.2023 року прийнято до провадження вказану справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.05.2023 судові засідання призначені в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 05.07.2023 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім того, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача від 18.05.2023 про зупинення провадження у справі в зв`язку з перебуванням позивача на військовій службі у складі ЗСУ та визнання обов`язкової явки позивача, шляхом постановлення ухвали без виходу суду до нарадчої кімнати. Ухвали занесені до журналу судового засідання та оголошені в судовому засіданні.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що до правовідносин не може бути застосована реституція, заявлені вимоги не передбачені законом, а скасування рішення про державну реєстрацію є самостійним способом захисту. Крім того, посилався на розбіжність в кадастровому номері земельної ділянки, зазначеному в Державному акті про право власності на земельну ділянку :02:001:0218) та в Спадковому договорі :02:000:0218), в зв`язку з чим щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_5 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 25.03.2002 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано два об`єкти нерухомого майна 28 та 000 з кадастровими номерами, які мають розбіжності. Просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Треті особи - приватний нотаріус Солодова Л.А. та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази судом встановлено наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ - КР № 008116 від 25 березня 2002 року на підставі розпорядження Компаніївської районної державної адміністрації від 22 березня 2002 року № 110-р, належить земельна ділянка площею 7,44 га, що розташована на території Нечаївської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0218 (т.1 а.с.50)

22.12.2018 року між ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_3 (набувач) укладено Спадковий договір, за умовами якого Відчужувач після своєї смерті передає у власність Набувачу земельну ділянку площею 7,4404 га, що розташована на території Нечаївської сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, кадастровий номер: :02:000:0218 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належить Відчужувачу на підставі Державного акта на право власності на землю, виданого Компаніївською РДА Кіровоградської області 25.03.2002 № 214 та на підставі витягу з Державного земельного кадастру про ділянку НВ 018 виданого Відділом Головного управління Держгеокадастру у Компаніївському районі Кіровоградської області 21.12.2018 (т.1 а.с.6, 7, 11-12, 47-48).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44806222 від 22.12.2018 проведено державну реєстрацію іншого речового права, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0218 за суб`єктом: ОСОБА_6 (т.1 а.с.114)

Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель району від 08.12.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер: :02:000:0218 становить 247586,99 грн. (т.1 а.с.8,9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (т.1 а.с.49, 133).

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45422782 від 07.02.2019 проведено державну реєстрацію припинення обтяження, припинення заборони на нерухоме майно на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0218 (т.1 а.с.113)

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45471005 від 11.02.2019 проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0218 за суб`єктом: ОСОБА_3 (т.1 а.с.112)

ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_5 , звернулися до приватного нотаріуса Солодової Л.А. з заявами про прийняття спадщини від 05.02.2019 року та від 28.02.2019 та про видачу свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.5, 10, 132, 145, 161, 162).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0218 площею 7,4404 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_3 на підставі спадкового договору № 1344 від 22.12.2018, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 25.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0218 площею 7,44 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю № 214 від 25.03.2002 (т.1.а.с.51-52).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ЦК України сутність спадкового договору полягає в тому, що за таким договором відбувається розпорядження належним відчужувачеві майном ще за життя, але із набуттям набувачем права власності на майно після смерті відчужувача. При цьому до спадкового договору не застосовуються норми спадкового права, незалежно від того, що норми, які його регулюють включені до Книги шостої ЦК України «Спадкове право», оскільки перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування, в тому числі перехід обов`язків фізичної особи яка померла до інших осіб.

Спадковий договір виступає різновидом договорів про передачу майна у власність. Схожість спадкового договору із спадкуванням виявляється в спільності основної юридичної підстави виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, якою є смерть фізичної особи - відчужувача.

Майно, яке є предметом спадкового договору, переходить у власність набувача лише з моменту смерті відчужувача. До настання смерті відчужувача ніяких прав на його майно у набувача немає.

На відміну від спадкоємця, який прийняв спадщину та відповідно до статті 1282 ЦК зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора, на набувача за спадковим договором такий обов`язок не покладається.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до положень пункту 15 Перехідних положень Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент укладення спірного договору, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 01 січня 2020 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, земель, що перейшли до комунальної власності відповідно до пункту 21 цього розділу або передані до комунальної власності відповідно до статті 14-1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", окрім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для спільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2020 року, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Отже, на момент укладення спірного Договору діяла заборона на відчуження та на передачу на майбутнє прав на відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, крім передачі зазначених земельних ділянок у спадщину.

Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а способом відчуження, тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 22 березня 2018 року у справі № 648/3671/16-ц (провадження № 61-451св18), від 19 березня 2020 року у справі № 692/86/19 (провадження № 61-311св20).

Спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним).

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 171/1447/18 (провадження № 61-16213св19, ЄДРСРУ № 88062166).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла правового висновку, відповідно до якого визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 94, 95).

Частиною 1 статті 216 цього Кодексу визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, за результатами нікчемних правочинів кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, скасування рішень про державну реєстрацію є самостійним способом захисту права, та є відмінним від заявленого позивачем про застосування наслідків нікчемного правочину, відмінним є і правове регулювання таких спорів.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.09.2022 року у справі № 911/1232/21.

За вказаних обставин позов про застосування наслідків нікчемного правочину шляхом скасування державної реєстрації запису про право власності та скасування рішення про державну реєстрацію не відповідає наведеним положенням статті 216 ЦК України, тому задоволенню не підлягає, у зв`язку із чим у вказаних позовних вимогах належить відмовити.

Крім того, у частині другій статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16.01.2020) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (на час ухвалення судового рішення у даній справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, тому вимога позивача про застосування такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права не ґрунтується на законі.

Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

При цьому позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом в порядку ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, відносить судові витрати на рахунок позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення.

Повний текст рішення складено 09.08.2023 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Ноженко Ірина Олексіївна, 25006, м. Кропивницький, вул. В.Чорновола, 48, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Захарченко Ігор Васильович, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 64, офіс 302, РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Кропивницького районного нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Солодова Людмила Анатоліївна, 28400, Кіровоградська область, Кропивницький район, смт. Компаніївка, вул. Шевченка, 66

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.В. РЕВЯКІНА