Справа №: 398/905/23
провадження №: 2/398/1265/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повний текст)

"01" серпня 2023 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Молонової Ю.В.,

при секретарі Борозні Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Яковлева Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2023 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між ними не склалися та рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 17 жовтня 2022 року по справі №398/2188/22 шлюб було розірвано. Припинення стосунків та спільного проживання стало наслідком неналежної поведінки відповідача в сім`ї, цілковитого ігнорування ним інтересів сім`ї, неприйняття участі в матеріальному забезпеченні доньки. З того часу дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , братом по лінії матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дідусем по лінії матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які й займаються вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням дитини. Після припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, коштів на її навчання та розвиток не надає, життям та станом здоров`я не цікавиться, зі святами не вітає. З 09.08.2022 перебуває у Вознесенській виправній колонії №72, де відбуває покарання. Фактичне місце перебування з 12.10.2022 Шепетівська виправна колонія №98, куди був етапований на лікування. Відповідач веде аморальний спосіб життя, вчиняв кримінальні правопорушення, вживає наркотичні речовини, перебуває на обліку, неодноразово перебував на лікуванні. Такий спосіб життя відповідача може негативно вплинути на розвиток доньки, така поведінка батька призвела до того, що дитина не цікавиться ним, не має потреби з ним спілкуватись, не бажає його бачити, відсутній будь-який емоційний зв`язок між батьком та донькою. Дитина забула його як батька та не має до нього родинних почуттів. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді від 24.03.2023 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Копія ухвали була направлена сторонам та відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

11.04.2023 представник відповідача ОСОБА_4 направив відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідач любить свою доньку, сплачує аліменти та допомагає матеріально. Відповідач наразі дійсно відбуває покарання в місцях позбавлення волі, що певною мірою ускладнює виховання дитини. Однак в той же час, ОСОБА_3 розуміючи запровадження військового стану в Україні, надав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Орган опіки та піклування надав свій висновок про не доцільність позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді від 17.04.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.

Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач ніколи не працював, аліменти сплачує його мати, є наркозалежною особою та спілкується з такими же особами, агресивно поводиться, має судимості, з ним неможливо залишити дитину. З 05.01.2022 відповідач перебуває під вартою, до цього періоду вони разом мешкали в орендованій квартирі в м. Одеса. По роботі їй доводилось часто їздити у відрядження та одного разу вона залишила дитину з відповідачем, так він її забув забрати з танцювального гуртка. Відповідач не перебуває на обліку як наркозалежний, проте він неодноразово лікувався від наркозалежності анонімно у приватних клініках. До органів поліції щодо неправомірних дій відповідача вона не зверталася. У неї була відкрита віза для виїзду до Америки на роботу, проте у зв`язку із затягуванням відповідачем розгляду справи щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, вона закінчилася. Щоб не було більше подібних перешкод, вона вирішила звернутися до суду із зазначеним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов із зазначених у ньому підстав, просила його задовольнити. Зазначила, що відповідач неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, є наркозалежною особою, дитину не утримує, перешкоджає виїзду дитини за кордон.

Відповідач, приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечував проти позовних вимог. Пояснив, що дуже любить свою доньку, з часу її народження та до його затримання 07.01.2022 постійно піклувався нею, проводив з нею час, приймав участь у її вихованні. Він бажає і надалі приймати участь у вихованні доньки, проте у зв`язку з тим, що зараз перебуває в місцях позбавлення волі, не може цього робити. Також пояснив, що він не є наркозалежним, на обліку у наркодиспансері не перебуває. Аліменти він сплачує своєчасно, а також передавав через товариша подарунок доньці на день народження коли знаходився вже під вартою.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на підстави, викладені у відзиву на позов. Просив відмовити у задоволені позову.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування про не доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 .

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.01.2018 (а.с.9).

З копії довідки Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради вих. № 682 від 28.11.2022 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає з матір`ю ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно довідки ЗДО (Ясла-Садок) № 42 від 10.02.2023, ОСОБА_9 відвідує середню групу « Берізка ». Батько ОСОБА_3 участі у вихованні і розвитку дитини не приймає. Зі слів вихователів жодного разу батька у закладі не бачили, жодного разу не телефонував і не цікавився життям дитини в садочку, квитанцію про батьківську плату за харчування дитини завжди надає мама ОСОБА_1 (а.с.11).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.10.2022 (справа № 398/2188/22), шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 17.11.2022 (а.с.12-13).

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.02.2022 (справа №759/1582/22) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ст. 71 КК України, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця (а.с.14-18).

З копії відповіді ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)» від 18.10.2022 вбачається, що ОСОБА_3 , 1983 року народження, відбуває покарання в колонії з 09.08.2022 (а.с.25).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 21.02.2023 № 39/9/10/3, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з 29.11.2022 за виконавчим листом, здійсненого державним виконавцем Олександрійського ВДВС від 04.05.2023 № 47740, боржник ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_1 , борг станом на 30.04.2023 року відсутній (а.с.92).

Також судом досліджено копії фотокарток з зображенням ОСОБА_3 з донькою (а.с.93-102).

Згідно довідки КНП «Олександрійський наркологічний диспансер КОР» № 533 від 18.07.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на обліку в лікаря нарколога не знаходиться, за медичною допомогою до закладу не звертався (а.с.125).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що вони є сусідами батьків позивачки. Відповідача знають з 2016 року, з часу коли він став проживати з позивачкою. Після його появи, в під`їзді стали збиратися наркозалежні особи, які приходили до відповідача, були розкидані використані шприці, на балконі у відповідача росла конопля. У 2019 році вони переїхали жити до Одеси. З моменту народження ОСОБА_5 та до 2019 року вони бачили, що відповідач приймав участь у вихованні дитини, гуляв з нею, піклувався про неї. Також пояснили, що відповідач ніколи не працював, їх родину забезпечувала мати відповідача та батько позивачки. У січні 2022 року позивачка з дітьми повернулася з Одеси до Олександрії, знають, що відповідач перебуває під вартою.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частинами 7-8 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Судом не встановлено винної поведінки батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, забезпечує дитину сплачуючи аліменти на її утримання, бажає спілкуватися з дитиною, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено.

Крім того, позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання ним на даний час наркотичних засобів, вчинення насильства відносно дитини, факту його негативного впливу на дитину, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. Факт взяття відповідача під варту є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з цього часу.

Посилання позивача на те, що відповідач є наркозалежною особою, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Олександрійської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.08.2023.

Суддя Ю.В. Молонова