Справа № 624/662/23
провадження №2/624/186/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року суддя Кегичівського районного суду Харківської області Крапівка Т.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Насінневе», арбітражного керуючого, голови комісії з припинення Приватного акціонерного товариства «Насінневе» Фуголя Євгена Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» про розірвання договору оренди землі

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6545 га, кадастровий номер :00:001:0095, що розташована за межами населених пунктів Слобожанської сільської ради Кегичівського районного суду Харківської області №41 від 27.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Насінневе» припиненим. Витребувати із чужого незаконного володіння ТОВ «Слобожанське Агро» на користь ОСОБА_1 вищезазначену земельну ділянку.

Позовна заява обгрунтована тим, що позивач є власником вищезазначеної земельної ділянки. 27.06.2008 між позивачем та відповідачем ПАТ «Насінне» був укладений договір оренди землі № 41. Договір було укладено на 10 (десять) років, при цьому договір вважається пролонгованим на той же термін, якщо орендодавець не виявив бажання поновлення його на новий строк. У цьому разі орендодавець повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендаря про намір розірвати даний договір. Умовами договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Право оренди земельної ділянки було зареєстровано на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 2980935 від 30.05.2016. Екземпляр договору оренди землі № 41 від 27.06.2008 позивачу наданий не був. З урахуванням того, що договір оренди землі № 41 від 27 червня 2008 року був зареєстрований лише у 2016 році, орендар фактично штучно збільшив строк дії спірного договору. Відповідно до пункту 38 Типового договору оренди землі дія договору припиняється у разі у тому числі ліквідації юридичної особи - орендаря. Як вбачається з інформації, розміщеної на офіційному сайті Міністерства юстиції України https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result станом на 04 липня 2023 року ПрАТ «Насінневе» знаходиться в стані припинення на підставі рішення Господарський суд Дніпропетровської області від 22.06.2021 № 904/6735/20 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, яке набрало чинності 22.06.2021. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 332119978 від 12.05.2023: 31.03.2020 відбулась реєстрація змін до іншого речового права, а саме: право оренди земельних ділянок передано ТОВ «Слобожанське- Агро», в рахунок часткового погашення боргу. Станом на дату звернення до суду, з ТОВ «Слобожанське-Агро» позивач жодних договорів не укладала, згоди на укладення договору суборенди на належну їй земельну ділянку або на передачу права оренди земельної ділянки не надавала. Позивача жодним чином не було повідомлено про заміну орендаря. Таким чином, фактично попередній орендар ПрАТ «Насінневе», передав ТОВ «Слобожанське Агро» в рахунок погашення заборгованості право оренди на земельну ділянку кадастровий номер :00:001:0095. Позивач вважає заміну орендаря без погодження з власником земельної ділянки порушенням умов договору, а саме п.п. 36, 38, 39, а тому договір оренди землі необхідно розірвати у судовому порядку.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі суддя, виходить з такого.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до частини першої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника (частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства). 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог. Такий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17 (провадження № 14-178цс19); від 12.06.2019 у справі № 289/233/18 (провадження № 14-171цс19); від 19.06.2019 у справі № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19); від 19.06.2019 у справі № 289/2210/17 (провадження № 14-129цс19); від 03.07.2019 у справі № 289/2204/17 (провадження № 14- 246цс19).

Відповідно до частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, у межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з частинами першою, третьою статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначає підсудність спорів одному господарському суду, який акумулює усі майнові вимоги щодо майна боржника. Виключень з цього правила не передбачено.

Таким чином, розгляд усіх спорів щодо майна боржника у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, та в межах такої справи.

Зазначену вище правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19).

Аналіз статті 7 КзПБ дає підстави дійти висновку, що до юрисдикції господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, віднесені не тільки майнові, а й немайнові спори, що виникають як з приватних, так і з публічних правовідносин, у яких стороною є боржник.

До критеріїв визначення чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якій є боржник, можна віднести такі умови: вирішення спору стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки.

Так, позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Насінневе» постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 (справа №904/6735/20) визнаний банкрутом. Зазначена інформація також підтверджується офіційними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Єдиного державного реєстру судових рішень.

На теперішній час справа про банкрутство ПрАТ «Насінневе» перебуває у провадженні Господарського суду Дніпропетровської області (справа № 904/6735/20).

Тобто з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси і проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Саме господарський суд є судом, встановлений законом, до юрисдикції якого віднесено розгляд спору, стороною якого є ПрАТ «Насінневе».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17 (провадження № 12-160гс19), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (провадження № 12-143гс19), постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 січня 2020 року у справі № 921/557/15-г/10, від 06 лютого 2020 року у справі № 910/1116/18, від 02 жовтня 2019 у справі № 910/9535/18, від 21 листопада 2019 року у справі № 925/1205/15, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року у справі № 161/18582/17, від 24 лютого 2021 року у справі № 712/701/19, від 28 квітня 2021 року № 428/2376/20.

Отже спір у справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції.

Згідно з вимогами п.1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені позовні вимоги підлягають розгляду в Господарському суді Дніпропетровської області.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, 258, 260, 261 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Насінневе», арбітражного керуючого, голови косімії з припинення Приватного акціонерного товариства «Насінневе» Фуголя Євгена Івановича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Слобожанське-Агро» про розірвання договору оренди землі.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з даним позовом до Господарського суду Дніпропетровської області, за правилами ГПК України в порядку господарського судочинства.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала може були оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду.

Суддя Т.В. Крапівка