_____________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-о/947/395/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2023 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Літвінової І.А.,

секретар судового засідання помічник судді Молодов В.С. (за дорученням головуючого на підставі ч. 3 ст. 66 ЦПК України),

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 947/21504/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , у якій заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк три місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

1.заборонити ОСОБА_2 перебувати в місті спільного проживання з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

3.заборонити ОСОБА_2 наближатися на визначену відстань до місця проживання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 .

У зв`язку з агресивною поведінкою ОСОБА_2 , заявниця неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Така поведінка її сина зумовила на звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси головуючим у справі визначено суддю Літвінову І.А.

Ухвалою суду від 26.07.2023 року відкрито провадження у справі № 947/21504/23 за заявою ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розгляд заяв про видачу обмежувального припису регламентовано Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Зазначені правові положення, щодо застосування певних норм права до спірних правовідносин викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.11.2018 року по справі № 756/2072/18, та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Будь які конфліктні відносини, яки повинні бути вирішені шляхом домовленості або, у випадку неможливості домовленості, у судовому порядку не можуть бути вирішуватись шляхом погроз приниження, образ або фізичним насильством.

Таким чином суд вважає доведеним факт домашнього насильства з боку ОСОБА_2 відносно матері ОСОБА_1 у вигляді психологічного та економічного насильства, яке потребує обмежувального припису для запобігання у подальшому вищезазначених погроз.

Враховуючи дані обставини суд вважає, що справедливим і достатнім є обмежувальний припис строком дії на 3 місяці.

На підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства заявницею надано достатньо доказів, серед яких факти неодноразового притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП та кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи принцип презумпції невинуватості, закріплений у статті 62 Конституції України, який розповсюджується і на справи про адміністративні правопорушення, належні докази вчинення ОСОБА_2 відносно заявниці домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування обмежувального припису, заявником були пред`явлені до суду.

У відповідності до вимог ст. 350-8 ЦПК України копії повного рішення суду вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. Учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, копія рішення суду надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Також судом зауважується, що до заяви ОСОБА_3 не додані докази, чи є адреса: АДРЕСА_1 , місцем постійного проживання ОСОБА_2 . Між тим, це не впливає на рішення у справі, оскільки частиною 7 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

ОСОБА_2 є повнолітньою особою 1994 року народження.

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 350- 350-8, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання:

АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) обмежувальний припис строком на 3 місяці, яким визначити заходи обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді:

- заборони перебування в місці спільного проживання (перебування) громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою проживання: АДРЕСА_1 ;

- заборони наближення до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборони ведення листування, телефонних переговорів з громадянкою України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Копію рішення направити до Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області для взяття громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на облік та виконання.

Обробку відомостей здійснювати з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних".

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.