Справа № 385/1136/23
Провадження № 2/385/390/23
У Х В А Л А

08.08.2023 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого-судді Венгрина М. В.,

секретар судового засідання Шевченко Л. О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Волошина М. Г.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Гайворонська міська рада Кіровоградської області, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в Гайворонський районний суд Кіровоградської області з даним позовом, в якому просив однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 визнати спільною сумісною власністю подружжя, як таку, що придбана за час перебування його в шлюбі з відповідачкою; визнати недійсним свідоцтво № 1260 від 27.10.2009 видане виконкомом Гайворонської міської ради ОСОБА_2 про право власності на спірну квартиру в частині даного житла; визнати за ним право власності на частину спірної квартири.

Ухвалою судді від 10.07.2023 відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою підготовчого судового засідання від 08.08.2023 провадження по справі в частині позовної вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана в шлюбі з відповідачкою закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення такого за його відсутності, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає проведенню підготовчого судового засідання.

Судом поставлено на обговорення питання закриття провадження в частині позовної вимоги про визнання квартири по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана за час перебування його в шлюбі з відповідачкою.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні вважав правильним не закривати провадження за цією позовною вимогою, покликався на те, що така позовна вимога не розглядалась судом в справі № 385/151/23 між цими ж сторонами, в рішенням суду в цій справі було відмовлено позивачу в задоволенні позову оскільки не було подано достатніх доказів того що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, та не ставилось позивачем питання визнання такої спільним сумісним майном подружжя.

Позивач підтримав позицію свого представника.

Відповідачка у підготовчому засіданні не заперечила щодо закриття провадження в справі за даною позовною вимогою.

Суд дослідивши матеріали даної позовної заяви, матеріали цивільної справи № 385/151/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на частини цієї квартири, зокрема позовну заяву, рішення суду від 07.04.2023, яким в задоволенні позову відмовлено, заслухавши думку сторін, доходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини,встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини,якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом в якому просив однокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 визнати спільною сумісною власністю подружжя, як таку, що придбана за час перебування його в шлюбі з відповідачкою; визнати недійсним свідоцтво № 1260 від 27.10.2009 видане виконкомом Гайворонської міської ради ОСОБА_2 про право власності на спірну квартиру в частині даного житла; визнати за ним право власності на частину спірної квартири. Підставою для позову зазначає зокрема те, що квартира набута під час шлюбу шляхом приватизації, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Неодноразово зазначає, що не згоден з окремими висновками суду в рішенні від 07.04.2023 у справі № 385/151/23.

Судом установлено, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 07.04.2023 у справі № 385/151/23, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про здійснення поділу майна - квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на частини цієї квартири, в такому суд дійшов висновку, що спірна квартира не може бути предметом поділу як спільне майно подружжя набуте в період шлюбу, оскільки приватизована ОСОБА_2 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Підставою цього позову ОСОБА_1 заявляв те, що майно (спірна квартира) набута під час шлюбу, а отже, на його думку має статус спільного майна подружжя. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

Закриття провадження у справі за п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе за умови, що у рішенні, яке набрало законної сили, вирішено позов, який є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, а також їх правонаступники, не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми цивільного процесуального закону позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В справі № 385/151/23 суд розглядаючи, зокрема, позовну вимогу про здійснення поділу квартири розташованої за адресою АДРЕСА_1 , як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя дійшов висновку про відмову в позові оскільки така не входить до складу спільного майна подружжя набутого в період шлюбу, оскільки вона приватизована ОСОБА_2 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

В даній справі позивач просить визнати квартиру за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, як таку, що придбана в шлюбі з відповідачем, та в тому числі у зв`язку з цим визнати за ним право власності на частини цієї квартири, так як вона приватизована ОСОБА_2 згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому вказує, що не погоджується з рішення суду від 07.04.2023 про те, що відповідач внаслідок приватизації є одноособовим власником квартири та стверджує, що така є спільною сумісною власністю подружжя.

Зважаючи на предмети та підстави обох позовів ОСОБА_2 , суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана в шлюбі з відповідачем вирішена судом в рішенні від 07.04.2023 в справі № 385/151/23 та повторне її вирішення в даному провадженні призведе до ревізії рішення суду у іншій справі, яке набрало законної сили, порушить принцип обов`язковості судових рішень, що є неприпустимим.

Суд відхиляє покликання представника відповідача, що в справі № 385/151/23 так позовна вимога не заявлялась, оскільки виклад позовних вимог здійснювався позивачем та сформульовано як «здійснення поділу квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя», що, на думку суду, є тотожним з «визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана за час перебування в шлюбі з відповідачем та визнання, у зв`язку з цим, права власності на частину такої», заявленим в даній справі.

При цьому суд зауважує, що іншою підставою для визнання права власності за позивачем на частину квартири ОСОБА_1 вказує визнання недійсним свідоцтва про праві власності на квартиру.

У зв`язку з наведеним, суд вважає правильним закрити провадження в частині цієї позовної вимоги.

Керуючись ст. 255, 260, 261, 353 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог Гайворонська міська рада Кіровоградської області, про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину квартири в частині позовної вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, як такої, що придбана в шлюбі з відповідачем закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання її копії, шляхом подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 09.08.2023.

Суддя: М. В. Венгрин