ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1356/22
Провадження №2/477/240/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

з секретарем судового засідання - Герасимовою Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області в загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про поділ майна подружжя, в обґрунтування зазначивши наступне.

30.08.1997 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Єланецького району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 26.

Від шлюбу мають двох дітей - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

26.12.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується заочним рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області №477/2442/19.

За спільного проживання 06.05.2008 року позивачем та відповідачем придбано у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,04 га, розташовану в СВТ «Океан» на території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:000:0365 (в результаті приведення у відповідність технічної документації, змінено кадастровий номер на :01:000:0683). Факт купівлі земельної ділянки підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу земельної ділянки від 06.05.2008 року зареєстрований за №1063.

Покупцем у вказаному договорі вказано відповідача по справі, та 12.03.2009 року на його ім`я виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №259320.

В подальшому відбулась реконструкція садового будинку та 23.05.2012 року на ім`я відповідача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно загальною площею 98,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, право власності на садовий будинок було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (номер запису 145 в книзі 2).

На підставі підготовлених документів ММ БТІ та проведених технічних обстежень, 30.11.2017 року виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області прийнято рішення №12 про проведення садового будинку в житловий.

14.12.2017 року внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 98,1 кв.м., де власником вказаний відповідач.

26.12.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний та з позивачем залишились проживати діти - повнолітній син ОСОБА_4 та малолітній син ОСОБА_3 .

У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя житловий будинок площею 98,1 кв.м. (житлова площа 71,1 кв.м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частини житлового будинку площею 98,1 кв.м. (житлова площа 71,1 кв.м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та на частини земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на положення ч.ч. 2,3 статті 70 СК України.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18 травня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач за позовом не з`явилася, про його місце, дату та час була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням здійснити розгляд справи за її відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст. 128 Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав.

Однак, відповідач був присутній в підготовчому судовому засіданні, яке було призначено на 04.04.2023 року о 10:00 год. та в судовому засіданні 18.05.2023 року о 10:30 год, де визнав, що спірне майно є спільною власністю подружжя, позовні вимоги визнав частково, згоден на частку при поділі спільного майна.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та розглянувши справу в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з копії рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2019 року у справі № 477/2442/19, яке набрало законної сили, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1997 року по 28 січня 2020 року, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,04 га, розташована в СВТ «Океан» на території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер :01:000:0365 (в результаті приведення у відповідність технічної документації, змінено кадастровий номер на :01:000:0683), яку позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя, була придбана 06.05.2008 року, тобто, під час перебування сторін у шлюбі та право власності на неї зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 06 травня 2008 року, що зареєстрований в реєстрі за №1063, Державним актом про право власності на земельну ділянку Серія ЯЗ №259320 та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - номер витягу НВ-022, дата формування 07.02.2022 року.

Зміна кадастрового номера земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,04 га, яка розташована в СВТ «Океан» на території Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення садівництва, підтверджується листом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відділ № 3 управління надання адміністративних послуг про надання інформації щодо зміни кадастрового номера земельної ділянки, де зазначається, що кадастровий номер :01:000:0365 вже був внесений до Національної кадастрової системи згідно перенесення даних ДП «Центром державного земельного кадастру» та значиться за іншою земельною ділянкою, земельній ділянці площею 0,0400 га, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , був присвоєний новий кадастровий номер :01:000:0683) та земельна ділянка площею 0,0400 га була внесена до Національної кадастрової системи за кадастровим номером - :01:000:0683.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.05.2012 року Серія НОМЕР_2 , садовий будинок літ. А загальною площею 98,30 кв.м. з господарськими будівлями та спорудою, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу 34239168 від 23.05.2012 року про державну реєстрацію прав право власності на садовий будинок було зареєстровано в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, номер запису: 145 в книзі: 2.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Галицинівської сільської ради від 30 листопада 2017 року №12 було переведено в статус жилого будинку садовий будинок, розміщений в СВТ «Океан» по АДРЕСА_1 в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, номер витягу 108326709 від 14.12.2017 року право власності на житловий будинок загальною площею 98,1 кв. м. належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку №005фН/2023-01 від 16 лютого 2023 року про ринкову вартість житлового (дачного) будинку, ринкова вартість об`єкту оцінки складає: 184330, 00 (сто вісімдесят чотири тисячі триста тридцять) грн. 00 коп.

Отже, житловий будинок площею 98,1 кв.м. (житлова площа 71,1 кв.м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташована за адресою: АДРЕСА_1 були придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В сімейних правовідносинах при поділі спільного майна подружжя передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію) (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 654/5243/14-ц, постанова Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843цс17).

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Суд вважає доведеним, що житловий будинок площею 98,1 кв.м. (житлова площа 71,1 кв.м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташована за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, що не оспорювалось відповідачем.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В судових засіданнях позивач та відповідач зазначили, що не дійшли спільних домовленостей стосовно поділу спільного сумісного майна, будь-яких договорів про поділ майна не укладали.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що з початку 2017 року відповідач почав систематично вести аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, фактично всю сім`ю забезпечувала засобами для існування позивач: купувались продукти харчування, оплачувались комунальні послуги та проводилися поточні ремонти домоволодіння.

Однак будь-яких доказів на підтвердження цих фактів суду не надано, як не надані і докази проживання з позивачем неповнолітньої дитини, або повнолітнього непрацездатного сина та недостатності коштів для їх забезпечення, що є підставою для застосування положень частини 2 та 3 статті 70 СК України.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих сторонами, суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток при поділі майна подружжя, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. ст. 133, 141 ЦПК України суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №38 від 23.02.2022 року про сплату судового збору у сумі 1718, 50 (тисяча сімсот вісімнадцять) грн. 50 коп. та квитанцією № 117 від 17.02.2023 року про сплату судового збору у сумі 125,00 (сто двадцять п`ять) грн. 00 коп.

Таким чином, загальна сума судового збору, яка була сплачена позивачем складає - 1843, 50 (тисяча вісімсот сорок три) грн. 50 коп.

Отже, з урахуванням задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача - 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) грн.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 364, 368, 369, 372 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя наступне майно:

житловий будинок площею 98,1 кв.м. (житлова площа 71,1 кв.м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність:

ОСОБА_1 - частину житлового будинку площею 98,1 кв. м. (житлова площа 71,1 кв. м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 - частину житлового будинку площею 98,1 кв. м. (житлова площа 71,1 кв. м.) з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки для індивідуального садівництва площею 0,0400 га кадастровий номер :01:000:0683, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 1229 (одна тисяча двісті двадцять дев`ять) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 31 липня 2023 року.

Суддя А.А.Саукова