РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/9221/22

Номер провадження 2/495/1298/2023

07 серпня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі Позивач, АТ «Альфа-Банк») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач), в якому він просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що становить 65 880,93 грн. та складається з:

- сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість 11 992,23 грн.;

- сума заборгованості за інфляційними витратами 53 888,59 грн.

Також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у сумі 2 481,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.04.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» /Кредитор/ та відповідач /Позичальник/ уклали кредитний договір № 2007/671/Ф03.14-14, відповідно до якого Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 18 000,00 доларів США.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та Додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит, однак останній у свою чергу належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість перед позивачем.

У зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту, у Кредитора виникло право задовольнити свої вимоги.

На підставі Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2011 року по справі № 2-322/11, було стягнуто з відповідача на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 173 203,86 грн. Дане рішення суду набуло законної сили, однак відповідачем не виконується.

Невиконання відповідачем судового рішення від 22.07.2011 року є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнення на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

Таким чином, в результаті невиконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 17.08.2022 року становить 65 880,93 грн., що складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % річних на кредитну заборгованість у розмірі 11 992,23 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами у розмірі 53 888,59 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

У зв`язку із наведеним просить задовольнити вказаний позов.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.11.2022 року провадження по справі було відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

06.04.2023 року від відповідача надійшли письмові пояснення, згідно з якими відповідач заявив, що штрафні санкції у вигляді пені у розмірі 25 618,23 грн. та штраф у розмірі 20 628 грн. вже стягненні з нього на підставі заочного рішення від 22.07.2011 року на користь кредитора, тому нове стягнення штрафних санкцій приведе до подвійних штрафних санкцій, що не передбачено діючим законодавством. Крім того, зауважує, що позивач не надав суду дані щодо того, з якої суми взагалі він проводив розрахунок; індекс інфляції взагалі не може бути застосованим до їх з позивачем правовідносин з огляду на те, що кредит був виданий у доларах США; також позивачем пропущений строк позовної давності через те, що рішення суду від 22.07.2011 року не було виконано, тому строк позовної давності у 3 роки сплив 23.08.2014 року.

Просив у задоволені позову АТ «Альфа-Банк» відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, у поданій заяві звернувся до суду з проханням розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного вирішення справи позивач не заперечує.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Суд розглядає справу за відсутність позивача та відповідача, належним чином повідомлених про день та час судового розгляду справи, відповідно до наданої заяви, за наявними матеріалами у справі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, що викладені у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2011 року по справі № 2-322/11 не підлягають окремому доведенню.

Тому судом встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 13.04.2007 року уклав з відповідачем Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2007/671.Ф03.14-14, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 18 000,00 дол. США (вісімнадцять тисяч доларів США), зі сплатою 13 відсотків річних, та комісій, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 12.04.2014 року. Свої зобов`язання, визначені у Договорі, позивачем були виконані належним чином в повному обсязі, а саме: відповідачу було відкрито позичковий рахунок та надано суму Кредиту готівкою, але відповідач взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за Договором кредиту не виконував.

Загальна сума боргу складає 22 670,66 доларів США, що за курсом НБУ на 24.07.2009 рік складає 173 203,86 грн. (сто сімдесят три тисячі двісті три гривні 86 коп.).

Вищевказаним судовим рішенням з відповідача було стягнуто суму заборгованості у розмірі 173 203,86 грн.

Але вказане рішення відповідач не виконує, тому у позивача виникло право та підстави для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнути на свою користь суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

АТ «Альфа-Банк» є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», згідно рішення № 5/2019 від 15 жовтня 2019 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 у справі №373/2054/16ц, провадження №14-446цс18.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, судом не приймаються доводи відповідача про те, що нарахування 3 % річних від простроченої суми та суми заборгованості з урахуванням інфляційних витрат вважається подвійним накладенням штрафних санкцій на сторону, що прострочила виконання зобов`язання, адже як встановлено ці виплати мають не штрафний, а компенсаційний характер.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Стаття 625 ЦК України, у конструкції Цивільного кодексу України розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у статті 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), а також у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/4878/16-ц (провадження №61- 1625св18).

Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, доводи відповідача, що після набрання судовим рішенням законної сили дія приписів ст. 625 ЦК України припиняється є також безпідставними.

Щодо клопотання відповідача про сплив строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з частинами 1,5 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правового висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року, вказано, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення відсотків відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦПК України 18.11.2022 року, то стягненню підлягають такі відсотки за період з 18.11.2019 року до 18.11.2022 року, тобто за 1097 днів у межах позовної давності.

Оскільки відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зважаючи на вказане вище, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних витрат в порядку ст. 625 ЦК України за період 18.08.2019 року по 17.11.2019 року (оскільки цей строк не в межах позовної давності) та з 24.02.2022 року по 01.08.2022 року (оскільки у цей період позичальник звільнений від відповідальності за ст. 625 ЦК України).

Остаточний розрахунок, встановлений судом, виглядає наступним чином.

3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на 3 %, поділеного на 100, помноженого кількість днів прострочення та поділеного на кількість днів у році (365 або 366).

за період з 18.11.2019 року по 31.12.2019 року 133 248,16 грн. (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100 % ? 44 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 481,88 грн.

за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року 133 248,16 грн. (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100 % ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3 997,44 грн.

за період з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року 133 248,16 грн. (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 997,44 грн.

за період з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року 133 248,16 грн. (сума боргу) ? 3 % (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 591,40 грн.

У сумі за весь вказаний період розмір 3 % річних становить 9 068,16 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (згідно з рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у Листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97 р). Оскільки сума, з якої відбувається індексування, датується 18.11.2019 року, то за правилами проводити розрахунок треба з 01.12.2019 року.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період, і становить 118,64 % за період з 01.12.2019 року по 01.02.2022 року (99,8 % (у грудні 2019 року) ? 105,0 % (сукупний показник за 2020 рік) ? 110,0 % (сукупний показник за 2021 рік) ? 101,3 % (за січень 2022 року) ? 101,6 % (за лютий 2022 року) = 118,64 %).

Розмір інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 18.11.2019 року по 23.02.2023 року становить 24 837,46 грн., який розрахований наступним чином 133 248,16 грн. (сума боргу) ?118,64 % (індекс інфляції) / 100 % - 133 248,16 грн. (сума боргу) = 24 837,46 грн.

Тому, суд не погоджується із розрахунком здійсненим позивачем самостійно щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вони здійснені не вірно.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 відсотка річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в сумі 9 068,16 грн. та інфляційні втрати в сумі 24 837,46 грн., а всього 33 905,62 грн., тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем на суму 65 880,93 грн., а задоволено на суму 33 905,62 грн. (51,5 %) то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 1 277, 72 грн. (2 481,00 грн. х 51,5 % / 100 = 1 277,72 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 625, 1050 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ідентифікаційний код: 23494714, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська 100) заборгованість розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що становить 33 905,62 грн. та складається з: суми заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість у розмірі 9 068,16 грн. та суми заборгованості за інфляційними витратами у розмірі 24 837,46 грн.

У решті заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (ідентифікаційний код: 23494714, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська 100) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1 277,72 грн.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.08.2023 року.

Суддя Н.Д. Анісімова