Справа № 214/6235/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

04 серпня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання - Нестеренко К.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Морозова Є.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , тертя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , тертя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач вказує, що він перебував в близьких стосунках з відповідачкою ОСОБА_3 , з якою він познайомився у 2018 році та почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В квартирі батьків позивача по АДРЕСА_1 . Під час перебування позивача у фактичних відносинах з відповідачкою, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 . Оскільки, на той момент вони не перебували у шлюбі, відомості про батька було зазначено в порядку ч. 1 ст. 135 СК України зі слів матері « ОСОБА_5 ». З моменту народження сина позивач завжди визнавав своє батьківство, приймав участь у його вихованні, матеріальному забезпеченні, фізичному та духовному розвитку. Фактично з жовтня 2020 малолітній син мешкає разом з позивачем, якого вважає своїм рідним батьком та перебуває на його повному матеріальному забезпеченні. Відповідач повністю самоусунулася від виховання своєї дитини та будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Пізніше, позивачу стало відомо, що відповідач з жовтня 2020 року деякий час проживала в м. Одеса. Під час проживання там, відповідачка вчинила умисний тяжкий злочин, внаслідок чого вироком суду від 28.10.2022 у справі №522/3093/21 ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яку було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням із іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Як відомо позивачу, відповідач виїхала за межі України та тривалий час мешкала за кордоном. При цьому жодної участі у вихованні та утриманні свого сина вона не приймала, матеріальної допомоги не надавала та на цей час не надає. Позивач має бажання та можливість піклуватись про сина, проте його батьківство не підтверджене. Тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Одночасно ухвалою суду витребувано від Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) наступні докази: відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зокрема: номер актового запису про його народження, дату складання актового запису, яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено, походження дитини, відомості про його батьків/опікунів, як вказано відомості про батька дитини відповідно до приписів Сімейного Кодексу України); відомості з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме в частині, що стосується інформації про батька дитини (встановлення факту (визнання батьківства), її опікуна (опікунів) (із наданням обґрунтованого висновку органу державної реєстрації актів цивільного стану про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому); належним чином засвідчену копію актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 28 лютого 2023 року призначена судово-генетична екпертиза.

На запит суду 02 квітня 2023 року на адресу суду від Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла копія актового запису про народження №857 від 01.11.2019 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12 квітня 2023 року на адресу суду від КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР надійшов висновок експерта №904-МГ, складеного у зв`язку з виконанням ухвали суду від 28 лютого 2023 року.

Ухвалою суду від 14 червня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, суду пояснив, що з відповідачкою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Мешкали у його квартирі. Потім в них народився син, через 10 місяців мати дитини пішла з сім`ї , сина залишили з ним. Пару разів за весь час вона розмовляла з сином по телефону. Ніякої зацікавленності щодо дитини не проявляла. Картку для виплат про піклування за дитиною забрала собі, ніяких коштів на утримання дитини не надавала, сином не цікавиться. Фактично дитиною займається він та його сестра, що проживає разом з ними. Просить визнати батьківство та позбавити відповідачку батьківських прав, стягнути аліменти на утримання сина.

Представник позивача - адвокат Морозов Є.Є. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , суду показав, що він батько позивача. На даний час вони проживають разом. Його син працював в Київі, привіз відповідачку до них, повідомив, що вона його дружина. Відповідачка була вагітьна, до пологів жила у них, потім його дружина була на партнерських пологах з відповідачкою, бо син ще працював у Київі. Коли вони забрали відповідачку з онуком з пологового будинку. то проживали усі разом. Відповідачка, к мати, була безвідповідальною, не турбувалась про сина, а потім взагалі поїхала. Повідомила, що вона заморилась від такого життя. Відповідачка отримувала кошти, як мати одиначка, однак кошти на утримання його онука не надавала, життям дитини не цікавилась. Перешкод у спілкуванні з дитиною не було. Його син виховує дитину сам, зараз проживають у селі, там безпечніше для дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , суду показала, що позивач її рідний брат, на даний час вони мешкають разом. Відповідачку вона бачила 3-4 рази вагітною, та декілька разів після народження дитини. Перешкод у спілкуванні з дитиною не було, мати дитини не виконує своїх батьківських обов`язків, дитиною зовсім не цікавиться. Відповідачка забрала всі банківські картки та гроші, матеріально дитині ніяк не допомагала. Вона сама через прийомних батьків відповідачки, знайшла її номер телефону, намагалась спілкуватись . Відповідачка минулим літом приїхала, хотіла забрати дитину, бо наразі живе у Німеттчині та хоче отримувати виплати на дитину. Викликали поліцію, але вона не дочекалась. поки приймуть рішення, поїхала. Дитиною вона взагалі не цікавилась, не привезла сину ніякого гостинця. Відпоідачка знає про розгляд справи судом, вважає, що нічого змінити не зможе.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради надав заяву про розгляд справи без їх участі. Окрім того, просила залучити висновок органу опіки та піклування виконкому районної у місті ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 .

Представник третьої особи Тернівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.

У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 857 від 01.11.2019 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 . Матір`ю дитини зазначено - ОСОБА_3 , батьком вказано - ОСОБА_5 (а.с.15).

Згідно актового запису про народження №857 від 01.11.2019, складеного Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстровано факт народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.63-64).

Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Відповідно до вимог ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно висновку експерта №904-МГ, складеного експертом-цитологом судового відділення судово-біологічних експертиз та досліджень КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР Капотенко А.В., молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних в`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.69-71).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача та на спростування експертного висновку №904-МГ суду не надано.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Суд встановив, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують біологічне батьківство ОСОБА_1 по відношенні до дитини ОСОБА_4 , тому в інтересах дитини позов підлягає задоволенню, а також підлягають задоволенню вимоги щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

Окрім того, позивач звернувся з вимогою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» відображено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2018 року.

За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 , про що Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис за №857 від 01.11.2019 (а.с.15).

В судовому засіданні становлено, що з жовтня 2020 року малолітній ОСОБА_4 мешкає разом з позивачем, якого вважає своїм рідним батьком.

Як вказав позивач в судовому засіданні, в 2020 році відповідач ОСОБА_3 повністю самоусунулася від виховання своєї дитини та будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає.

Як встановлено, фактично весь час свого життя дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача. Саме він забезпечує дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, надає доступ до культурних цінностей.

Мати дитини з жовтня 2020 не спілкується зі своєю дитиною, не виховує її, не вітає її зі святами. Не цікавиться станом її здоров`я, умовами проживання, внутрішнім світом.

Крім того, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2022 у справі №522/3093/21 ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, яку на підставі ст.ст. 75,79 КК України було звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням із іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Факт проживання неповнолітньої дитини разом з позивачем підтверджується актом про встановлення факту проживання від 14.11.2022, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2019 року по теперішній час. Мати дитини ОСОБА_3 у 2020 припинила мешкати за вказаною адресою, залишила свою дитину на виховання ОСОБА_1 (а.с.14).

На сьогоднішній день утриманням та вихованням дитини займається позивач.

Вищезазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

З висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_9 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , встановлено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою у разі, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону не можливо, і лише за наявності вини в діях батьків, керуючись інтересами дитини, Сімейним кодексом України, законами України «Про охорону дитинства», «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», вважають за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.81-83).

Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

В ході судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_3 не бажає приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні сина.

Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20).

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, цією статтею; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як встановлено статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Також, при винесені рішення по суті спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав не є порушенням прав такого з батьків, оскільки згідно з ч. 1 ст. 168 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що у судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню сина, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує належного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дитиною загальноприйнятих норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а отже ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проявляє батьківської турботи, але має реальну можливість виконувати такі обов`язки, а тому є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст.180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до вимог ст. 182 ч. 2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2022 року до досягнення сином повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 1984,80 грн. (а.с.1), а тому суд, керуючись ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог про визнання батьківства та позбавлення батьківських прав, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Окрім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. щодо вимоги про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 121, 125, 128, 129, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , тертя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України, батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису №857 від 01.11.2019 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складено Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса):

-зазначити наступні відомості про батька дитини: ОСОБА_1 , громадянин України, народився в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

-підстава запису відомостей про батька - рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання батьківства;

-змінити прізвище ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 ».

Інші відомості про ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в актовому записі про його народження залишити без змін.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав, щодо малолітнього сина ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_4 до ухвалення рішення про визнання батьківства) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_4 до ухвалення рішення про визнання батьківства) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2022 року до досягнення сином повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1984, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини, для внесення відомостей про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до актового запису № 857 про народження ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_4 до ухвалення рішення про визнання батьківства) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складений 01.11.2019 року Тернівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Роз`яснити відповідачу у справі зміст статті 169 СК України, що мати, батько позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП не відомий, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце тимчасового проживання: АДРЕСА_3

Третя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), адреса: вул. Петлякова, буд. 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Третя особа: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, адреса: вул. Володимира Великого, буд. 71, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Повний текст рішення складено 08.08.2023 року.

Суддя Н.Г. Ковтун