ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м.Суми

Справа №591/781/22

Номер провадження 22-ц/816/1035/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Шелєхової Г.В. у м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 01 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, свої вимоги мотивував тим, що 01 лютого 2019 року близько 16 год. 35 хв., ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді інкасатора-водія Сумської ОД АБ «Укргазбанк», керуючи автомобілем Renault Master н.з НОМЕР_1 в районі ТРЦ «Лавина», за адресою м. Суми, пр. М. Лушпи, буд. 4, знехтував безпекою дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21101 н.з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження закритий перелом тіла грудини без зміщення.

Вказував, що з 01 лютого 2019 року по 07 лютого 2019 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у СОКЛ та на лікування ним було витрачено 6967,09 грн. З 08 лютого 2018 року він знаходився на амбулаторному лікуванні та під час лікування змушений був їздити до лікарні на таксі та винаймати сусідів з автомобілями, витративши при цьому на транспорт 5000 грн.

Зазначав, що автомобіль був єдиним джерелом його доходу, у зв`язку з чим він недоотримав дохід у розмірі 85 000 грн.

Також, внаслідок ДТП йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях, розмір якої він оцінює у сумі 100 000 грн.

Вважав, що оскільки шкода була завдана працівником банку під час виконання ним своїх трудових обов`язків, то на ньому лежить обов`язок такого відшкодування.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд стягнути з ОСОБА_2 , страхової компанії УПСК матеріальну шкоду в сумі 96 967,09 грн та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Протокольною ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 вересня 2022 року замінено відповідача ОСОБА_2 на відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» (а.с. 99-100).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ АБ «Укргазбанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з АБ «Укргазбанк» скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди.

Вказує, що судом в рішенні суду не мотивовано доцільність стягнення моральної шкоди саме з АБ «Укргазбанк».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з АБ «Укргазбанк» матеріальної шкоди в сумі 6967 грн 09 коп. та моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги те, що ліки та медичні інструменти ним придбавалася у час коли він знаходився на стаціонарному лікуванні у СОКЛ. Придбання відповідних лікарських препаратів підтверджується копіями чеків долучених до позовної заяви.

Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки подіям та обставинам, які відбулись під час та внаслідок ДТП. Зокрема, судом не враховано отримання внаслідок ДТП закритого перелому тіла грудини без зміщення, забоїв ліктьових та колінних суглобів, залишкові посттравматичні запалення латеральної бокової зв`язки і латерального менікса, у зв`язку з чим він вимушений був лікуватися в СОКЛ стаціонарно, а потім тривалий час амбулаторно.

Також судом не враховано, що внаслідок ДТП та після ДТП він відчував сильний фізичний біль та страждання, тривалий час не міг самостійно пересуватися, були порушені його життєві стосунки, вимушений був відвідувати правоохоронні органи у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, а також судові засідання.

Від ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги. Вказує, що додані позивачем до позовної заяви копії товарних та фіскальних чеків датовані періодом коли він перебував на лікуванні не є підтвердження понесення саме ним таких витрат на лікування, а також не підтверджує, що саме такі ліки були йому призначені лікарем. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували завдання йому моральної шкоди та її розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 274 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 01 лютого 2019 року близько 16:35, перебуваючи на посаді інкасатора-водія Сумської ОД АБ «Укргазбанк», керуючи автомобілем «Renault Master» н.з. НОМЕР_3 в районі ТРЦ «Лавина» за адресою просп. М. Лушпи, 4 в м. Суми, не виконав вимоги дорожніх знаків 2.1, 4.1, знехтував п. 8.1, 10.1, 10.2 ПДР, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території перед проїзною частиною, не дав дорогу транспортним засобам, що рухаються по ній, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-21101 н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по просп. М.Лушпи, унаслідок чого останньому спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Сумського апеляційного суду від 28 січня 2022 року у справі №591/3592/19 ОСОБА_2 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту на строк три місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк два роки (а.с. 1-7).

Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 з 01 лютого по 08 лютого 2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні КЗ СОР «СОКЛ», з діанозом: перелом тіла груднини без зміщення, забій ліктьових та колінних суглобів (а.с. 11).

З протоколу ультразвукового дослідження лівого колінного суглоба медичного центру Еледія вбачається, що у ОСОБА_1 зафіксовані залишкові посттравматичні запалення латеральної бокової зв`язки (ймовірно був надрив) і латерального меніска. Бурсит (а.с. 12).

Позивачем надано суду копії товарних та фіскальних чеків на придбання ліків та медичних інструментів (а.с. 13-19).

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження понесення ним витрат на лікування, на виклик таксі та найм автомобілів для проїзду до лікарні під час лікування та неотриманий дохід від експлуатації автомобіля у сумі 85 000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з отриманням позивачем внаслідок ДТП тілесних ушкоджень середньої тяжкості йому заподіяна моральна шкода, яка підлягає стягненню на його користь з ПАТ АБ «Укргазбанк» у розмірі 10 000 грн.

Мотивуючи відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди з ПРАТ «Українська пожежно-страхова компанія», суд виходив з того, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не передбачає відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у ст. 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , посилався на те, що ним на лікування тілесних ушкоджень, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 01 лютого 2019 року, було витрачено грошові кошти у розмірі 6967 грн 09 коп., що підтверджується копіями товарних та фіскальних чеків.

Проте, позивачем, всупереч вищевказаних вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такі витрати були понесені ОСОБА_1 саме у зв`язку з його лікуванням у відповідному закладі охорони здоров`я.

Також матеріали справи не містять доказів того, що лікарські препарати та медичні інструменти, які придбані за вказаними чеками, були необхідні для відновлення здоров`я позивача внаслідок ДТП. Із наданих позивачем копій фіскальних та товарних чеків неможливо установити, хто саме поніс витрати на придбання медикаментів.

Крім того, з наданих позивачем медичних документів також не вбачається, що придбання медикаментів пов`язане з тим, що саме лікування цими засобами було здійснене за призначенням лікаря для лікування позивачем наслідків саме даної ДТП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що для проведення компенсації витрат, понесених ОСОБА_1 на лікування необхідні лікарські рецепти закладу охорони здоров`я або висновки лікарсько-консультативної комісії, які б дозволяли встановити необхідність та кількість призначених йому лікарських засобів щодо придбання (оплати), які позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування матеріальної (майнової) шкоди.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, коли шкоду завдано працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як убачається з матеріалів справи, вироком суду встановлено факт вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, внаслідок якого потерпілий ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах та виконував свої професійні обов`язки інкасатора-водія Сумської ОД АБ «Укргазбанк».

Тому, у відповідності до положень ст. 1172 ЦК України, саме на ПАТ АБ «Укргазбанк», як на роботодавця, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, в даному випадку моральну, завдану їх водієм ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_1 , внаслідок скоєння ДТП.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 з ПАТ АТ «Укргазбанк» моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, оскільки вказаний розмір відповідає засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що наступили для позивача, який зазнав фізичних та моральних страждань, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду потерпілому.

Доводи апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» про відсутність доказів спричинення позивачу моральної шкоди не заслуговують на увагу колегії суддів та спростовуються матеріалами справи, оскільки ОСОБА_1 внаслідок ДТП отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв`язку з чим позивачу завдано фізичні страждання та ним вживались заходи щодо відновлення його стану здоров`я протягом тривалого часу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ліки та медичні інструменти ним придбавалася під час перебування його на стаціонарному лікуванні у СОКЛ, оскільки факт наявності розрахункових документів на придбання лікарських препаратів не підтверджують необхідність здійснення таких витрат без необхідних документів закладу охорони здоров`я.

З огляду на викладене, доводи апеляційних скарг не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов