Провадження № 22-ц/801/1775/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Стадника І.М. (судді-доповідача), Войтка Ю.Б., Матківської М.В.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вдовцової Аліни Дмитрівни

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2023 року

у справі №127/12900/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2023 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано до Верховного Суду для визначення підсудності на підставі ст. 29 ЦПК України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Вдовцова А.Д. подала апеляційну скаргу у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті апеляційного провадження за поданою представником позивача апеляційною скаргою слід відмовити з таких підстав.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду, в даному випадку, є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною 2 ст. 352 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, зазначені в статті 353 ЦПК України.

Статтею 353 ЦПК України встановлено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, визначені у вказаній нормі.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення у справі.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року справа № 759/7587/20 провадження № 61-2078ск21.

Встановлено, що позивач оскаржує ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2023 року, якою справу за її позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано до Верховного Суду для визначення підсудності на підставі статті 29 ЦПК України.

Разом з тим, переліком, наведеним у статті 353 ЦПК України оскарження такої ухвали не передбачено. Так, пунктом 9 частини 1 статті 353 цього Кодексу визначено, що в апеляційному порядку може бути оскаржена ухвала про передачу справи на розгляд іншого суду. Випадки передачі справи з одного суду до іншого, а відтак і ухвали, що можуть бути оскаржені на підставі пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України, передбачені статтею 31 ЦПК України.

Проте оскаржуваною представником позивача ухвалою справу передано не на розгляд іншому суду, а для визначення Верховним Судом її підсудності в межах компетенції касаційного суду відповідно до статті 29 ЦПК України.

Пунктом 1 частини 1 статті 358 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарження.

Враховуючи наведене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2023 року слід відмовити.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, Суд, -

ухвалив:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Вдовцової Аліни Дмитрівни на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в частині відмови у відкритті апеляційного провадження в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І. М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська