Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1164/23

Провадження № 2/439/340/23

18 липня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Кашуби Л.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Сільськогосподарський виробничий кооператив імені Василя Стефаника,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Василя Стефаника про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нежитлову будівлю, ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Василя Стефаника, в яких просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 26 листопада 1997 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника. Окрім цього, просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 08 липня 1997 року рішенням правління Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Василя Стефаника за № 8 продано нежитлове приміщення: контору колгоспу, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та виділено земельну ділянку площею 0.2 гектара, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення, чим фактично уклало усний договір купівлі-продажу зі ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що вартість такого нежитлового приміщення, на момент фактичного продажу, становила чотириста гривень. Такі кошти були оплачені позивачем у повному обсязі. Відтак він виконав усі умови вищевказаного договору купівлі-продажу.

Позивач акцентує, що на його неодноразові прохання до відповідача про укладення у письмовій формі з нотаріальним посвідченням такого договору купівлі-продажу відповідач відмовляється.

Позивач звертає увагу, що він бажає реалізувати власні майнові права, тому з метою проведення належної правової процедури реалізації власних майнових прав, він вимушений звернутися до суду за захистом свого невизнаного права власності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

27 червня 2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Позивач у підготовче засідання не з`явився. Від представника позивача: адвоката Микитюка Степана Михайловича надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити останні. Окрім цього, разом із поданням позовної заяви позивач просив суд повернути п`ятдесят відсотків суми сплаченого судового збору в разі визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження.

Відповідач у підготовче засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника відповідача: ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо задоволення останніх.

За змістом нормативних положень частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, підготовче засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України.

За правилами частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що рішенням правління Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Василя Стефаника за № 8 від 08 липня 1997 року продано нежитлове приміщення: контору колгоспу, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною чотириста гривень та виділено земельну ділянку площею 0.2 гектара, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування нежитлового приміщення, ОСОБА_1 , що підтверджується випискою з рішення від 08 липня 1997 року; квитанцією до прибуткового касового ордера за № 723 від 26 листопада 1997 року; довідкою за № 502 від 27 грудня 1997 року (а.с. 12-14).

Рішенням ХVІ сесії четвертого демократичного скликання Ясенівської сільської ради Бродівського району Львівської області ухвалено: надати ОСОБА_1 дозвіл звернутися у Бродівський районний відділ земельних ресурсів для складання технічного завдання на виконання землевпорядних робіт. Надати дозвіл проектним організація на проведення робіт із землеустрою з метою складання технічної документації із землеустрою щодо укладення договору оренди земельної ділянки розміром 0.20 гектара, на якій знаходиться столярна майстерня в селі Дубина, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Ясенівської сільської ради Бродівського району Львівської області за № 10 від 27 березня 2000 року; рішенням Ясенівської сільської ради Бродівського району Львівської області за № 201 від 21 липня 2005 року; актом вибору-обстеження земельної ділянки від 27 березня 2000 року; технічною документацією (а.с. 15-20).

ОСОБА_1 відмовлено у наданні в оренду земельної ділянки у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нежитлове приміщення столярного цеху, що підтверджується довідкою за № 01-26/3071 від 20 листопада 2006 року (а.с. 21).

Нежитлова будівля, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації. У реєстрі відсутні відомості щодо реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, що підтверджується Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за № 26 від 25 травня 2023 року; довідкою про технічну характеристику об`єктів нерухомого майна за № 261 від 14 червня 2023 року; довідкою за № 261 від 06 червня 2023 року; технічним паспортом на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 25 травня 2023 року (а.с. 22-32).

Мотиви суду.

Щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним.

За змістом частини 1 статті 209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Положеннями частини 1 статті 210 Цивільного кодексу України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

За нормативними правилами статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Виходячи зі вимог статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Нормою статті 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Вимогами статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При цьому, доцільно враховувати, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому за досліджених обставин справи, на момент переходу права власності правовідносини між позивачем та відповідачем підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Відповідно до статті 153 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 224 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормативними приписами статті 227 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки, що діяв на час фактичного укладення договору купівлі-продажу від 26 листопада 1997 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки).

За змістом статті 47 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Із досліджених доказів у справі вбачається, що за рішенням правління Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Василя Стефаника за № 8 від 08 липня 1997 року продано нежитлове приміщення: контору колгоспу, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною чотириста гривень ОСОБА_1 . Фактично, після оплати за договором 26 листопада 1997 року, між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника укладено усний договір купівлі-продажу нежитлового приміщення.

Суд приходить до переконання, що право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості за вищевказаним договором купівлі-продажу виникло на не заборонених законом підставах.

У свою чергу, єдиною перешкодою позивача у розпорядженні своїми майновими правами є фактичне ухилення відповідача від оформлення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 26 листопада 1997 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника, у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

За таких обставин, оскільки сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними доказами у справі, беручи до уваги повне виконання умов укладеного договору, форму якого не було дотримано сторонами договору, суд вважає за доцільне визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 26 листопада 1997 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника.

Щодо визнання права власності на об`єкт нерухомості.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом унесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За правилами частини 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

-реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

-на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Вимогами частини 1 статті 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічні норми дублюються у нормі статті 5 Цивільного кодексу України, де вказується, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про належність цього майна попередньому власнику та визначення наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.

За правилами статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Нормативними приписами статті 1218 Цивільного кодексу України визначено, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи питання визнання права власності у порядку спадкування за законом, суд виходить зі того, що позивач набув право власності на нежитлову будівлю, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу, який був укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника.

Такий об`єкт нерухомості дійсно належав Сільськогосподарському виробничому кооперативу імені Василя Стефаника та перейшов до володіння ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що позивач з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право на майно; те, що визнання права власності на майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення майнових прав у нотаріальному порядку; те, що сторони не заперечують проти ухвалення рішення на користь позивача; те, що ухвалення рішення на користь позивача не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 480 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 21 копійка (а.с. 1).

За змістом частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, враховуючи визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження, суд вважає за доцільне відшкодувати позивачеві за рахунок Державного бюджету п`ятдесят відсотків сплаченого судового збору при поданні позовної заяви, що становить 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 10 копійок.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 26 листопада 1997 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським виробничим кооперативом імені Василя Стефаника.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю, загальна площа: 328.9 метрів квадратних, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 за рахунок Державного бюджету п`ятдесят відсотків сплаченого судового збору, що становить 2 740 (дві тисячі сімсот сорок) гривень 10 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 18 липня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Сільськогосподарський виробничий кооператив імені Василя Стефаника, , місцезнаходження: Львівська область, Золочівський район, село Ясенів.

Суддя Б.М. Петейчук