Провадження №2-о/523/434/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2023 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

присяжних: - Возняковського М.А., Шурдова С.М.,

при секретарі - Петровської О.П.,

за участі: прокурора - Драгоєва М.О.,

лікаря- психіатра - Помян Г.В.,

законного представника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №16 в м. Одесі, цивільну справу за заявою комунального неприбуткового підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

встановив:

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР 31.07.2023р. звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_2 , посилаючись на те, що 27.07.2023 р. о 20 год 00 хв до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР була госпіталізована ОСОБА_2 , 1966 року народження, у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв`язку з агресивною поведінкою, висловлюванням погроз на адресу оточуючих. ОСОБА_2 відмовляється від добровільної госпіталізації.

В судовому засіданні представник КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР підтримав заяву та зазначив, що дійсно ОСОБА_2 неодноразово перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні. На теперішній час ОСОБА_2 має стійке тяжке психічне захворювання та відмовляється від добровільної госпіталізації, що може привести до небезпеки для неї та оточуючих.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти примусової госпіталізації ОСОБА_2 через відсутність підстав передбачених ст.14 ЗУ "Про психіатричну допомогу".

ОСОБА_1 , яка є матір`ю та законним представником ОСОБА_2 , в судовому засіданні вважала за доцільне госпіталізацію її доньки.

ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти госпіталізації до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши надані документи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

06.04.2016 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у справі №523/4562/16 до ОСОБА_2 було застосовано примусову госпіталізацію до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради. ОСОБА_2 встановлено діагноз: «Гострий поліморфний психотичний розлад», протягом місяця знаходилася на лікуванні у стаціонарі і була виписана після покращення психічного стану.

17.11.2021 року рішенням Суворовського районного суду м.Одеси у справі №523/20452/21 до ОСОБА_2 було застосовано примусову госпіталізацію до комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради». Пройшовши курс лікування, пацієнтка була виписана зі стаціонару з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії"

27.07.2023 року о 20 год 00 хв до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР була доставлена у супроводі конвою. Зі слів співробітників поліції, хвора підпалила двері пенсійного фонду, після цього втекла з місця вчинення правопорушення, деякий час перебувала у розшуку, проте 27.07.2023 року була знайдена співробітниками поліції.

27.07.2023 року рішенням Приморського районного суду м Одеси, провадження 1-кс/522/4, до ОСОБА_2 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" в межах строку досудового розслідування, тобто до 23.08.2023 року.

Після закінчення судового засідання співробітниками поліції ОСОБА_2 була доставлена до приймального відділення, при огляді черговим лікарем, ОСОБА_2 перебувала у свідомості, емоційні реакції були неадекватні, виказувала маревні ідеї переслідування, нецензурно лаялась, не відповідала на питання лікаря, була злісна, напружена, переоцінювала власну особистість. Рішенням чергового лікаря пацієнтка була поміщена до 12 відділення КНП "ООМЦПЗ" ООР" у супроводі конвою.

На момент огляду у відділенні №12 була формально у свідомості, вірно орієнтована ало- та інтропсихічно, увага залучалась важко, майже не втримувалася, пацієнтка відволікалась, швидко втрачала фокус бесіди. Емоційний фон нестійкий, хвора гнівна, схильна до накопичення та експлозивності афекту. На питання лікаря відповідала не по суті, багатомовна, не чує питань лікаря, продовжує розмову у ключі хворобливих переживань. Зоря агресивно налаштована у бік оточуючих. Мислення за темпом прискорене, непослідовне, паралогічне, з постійними зісковзуванням на шлях випадкових асоціацій, розірване. Мова носить характер монологу. На зауваження не реагує зовсім. Не критична до свого стану.

28.07.2023 року рішенням Приморського районного суду м Одеси, провадження у справі №522/4156/23 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_2 , було змінено ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, в межах строку досудового розслідування, тобто до 23.08.2023 року.

Після винесення рішення ОСОБА_2 була оглянута комісією лікарів-психіатрів КНП "ООМІІЗ" ООР, якими прийнято рішення, що громадянка ОСОБА_2 , потребує застосування примусової госпіталізації, згідно ст.14 ЗУ «Про психіатричну допомогу", в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, на даний час від добровільного лікування у стаціонарі відмовляється, що може призвести до небезпеки для неї та оточуючих її осіб. Встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим психопатоподібним типом дефекту. Галлюцинаторно- параноїдний синдром».

Вирішуючи питання щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного обґрунтування.

Так, згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина друга статті 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Відповідно до частин першої та четвертої ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих;

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи:

по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги;

по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації;

по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

За положеннями статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі Закону) особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Представлений висновку комісії лікарів психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР від 31.07.2023р. не містить достатніх обґрунтувань для примусової госпіталізації ОСОБА_2 в поєднанні з обставинами передбаченими статтею 14 Закону. Так, з наданого суду висновку лікарів-психіатрів, який є обов`язковим для вирішення питання про примусову госпіталізацію, вбачається, що ОСОБА_2 був встановлений діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу з наростаючим психопатоподібним типом дефекту. Галлюцинаторно- параноїдний синдром». Однак, саме по собі встановлення такого діагнозу не є достатнім для госпіталізації ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Суд зазначає, що ознак та підстав при яких можлива примусова госпіталізація особи до психіатричного закладу у висновку не зазначено, та у судовому засіданні не встановлено. Матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_2 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, та/або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Без встановлення того факту, що поведінка особи є небезпечною для неї чи оточуючих, неможливо застосувати до неї такий захід, як примусова госпіталізація до психіатричного закладу, що відповідає положенням статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви, оскільки жодними доказами чи обставинами не підтверджується, що стан ОСОБА_2 є таким, що дає підстави для її примусового тримання у психіатричній лікарні, а саме, відсутні докази того, що ОСОБА_2 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих та що лікування останньої можливе лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,13,14,22 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 339-342 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву комунального неприбуткового підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку - залишити без задоволення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Повне судове рішення буде складено 07.08.2023 р.

Суддя:

Присяжні: