Справа № 541/916/23
Номер провадження 2/541/374/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 липня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю позивачки та відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 листопада 1985 року Слобідською сільською радою Миргородського району, актовий запис №8. В період шлюбу за спільні кошти нею та відповідачем набуто спірне майно: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,29 га, що по АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль ВАЗ-2107. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 09 березня 2023 року шлюб між ними розірваний. Відповідач розпоряджався раніше й продовжує розпоряджатися їх спільним майном одноосібно, усі оригінали документів знаходяться у нього, і він самочинно, без її на те згоди уже продав (іще до розірвання шлюбу) автомобіль ВАЗ- 2107 та здав в оренду земельну ділянку, на якій вони вирощували картоплю та іншу городину. Вважає, що вартість спільного спірного майна, яке підлягає розподілу становить 105000 (сто п`ять тисяч) гривень. Зазначила, що будинок АДРЕСА_1 є єдиним місцем її подальшого проживання та саме за цією адресою вона зареєстрована. Так само земельна ділянка, якою вона десятки років користувалася для вирощування городини, є єдиним місцем, де надалі зможе вирощувати для своїх потреб картоплю й овочі. Просила здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити у її власність 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; виділити у її власність 1/2 частину присадибної земельної ділянки загальною площею 0,29 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а у разі поділу цієї земельної ділянки на дві окремі ділянки, за різним цільовим призначенням, - 1/2 частину кожної із них.

Ухвалою судді від 24.03.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

24.04.2023р. підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність позивачці увесь спірний житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 , та виділити у його власність гроші за проданий автомобіль ВАЗ 2107.

Позивачкою подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відхиляє

пропозицію відповідача та наполягає на поділі цього майна рівними частинами. Так само не погоджується із пропозицією відповідача залишити йому повністю кошти за самовільно, без її на те згоди, проданий автомобіль ВАЗ-2107. Оскільки відповідач вказує, що продав автомобіль ледве за 15 тисяч гривень, то вона, відповідно претендує на отримання 7,5 тисяч гривень. У відповіді на відзив просила виділити у її власність 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; виділити у її власність 1/2 частину присадибної земельної ділянки загальною площею 0,29 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а у разі поділу цієї земельної ділянки на дві окремі ділянки, за різним цільовим призначенням, - 1/2 частину кожної із них); виділити у її власність 1/2 частину коштів від проданого ОСОБА_4 спільного автомобіля ВАЗ, а саме - 7500 (сім тисяч п`ятсот) гривень.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 просив виділити позивачці цілий спірний житловий будинок та земельні ділянки, залишивши у його власності автомобіль, про що також надав письмову заяву.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, в подальшому подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги залишаються незмінними, проте не заперечує проти клопотання відповідача щодо передачі їй у власність цілого спірного житлового будинку та земельних ділянок, та залишення за відповідачем коштів від продажу автомобіля.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає Сімейний кодекс України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні

суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1985 року, який був зареєстрований Слобідською сільською Радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 8.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області № 541/522/23 від 09 березня 2023р., яке набрало законної сили 13.04.2023 року, шлюб між сторонами розірвано.

Також встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 05.04.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Слобідської сільської Ради народних депутатів Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за №22, ОСОБА_4 купив жилий будинок загальною жилою площею 20 кв.м. з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності від 25.05.2001р., виданого виконавчим комітетом Слобідської сільської ради, зазначений спірний житловий будинок належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (а.с.50-55).

Крім того, встановлено, що відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 217261840 від 22.07.2020р., 217269509 від 22.07.2020р., Витягів з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020, НВ-020, ОСОБА_4 під час шлюбу набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0316, площею 0,12га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та на земельну ділянку, кадастровий номер :01:001:0318, площею 0,174га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт серія та номер ІІ-ПЛ №042191, виданий 20.04.1998 Слобідською сільською радою на підставі рішення Слобідської сільської ради народних депутатів від 28.03.1997 року (а.с.40-49).

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, що встановлено ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Враховуючи, що спірний житловий будинок та земельні ділянки набуті сторонами під час шлюбу, зазначене нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, слід визнати за подружжям, за кожним, право власності на 1/2 частину зазначеного житлового будинку та земельних ділянок.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивачки, в якому вказала, що не заперечує проти клопотання відповідача щодо передачі їй у власність цілого спірного житлового будинку та земельних ділянок, та залишення за відповідачем коштів від продажу автомобіля, суд зазначає, що частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Однак, позивачкою у передбачений законодавством строк позовні вимоги не було збільшено та не змінено предмет позову, таким чином вимог щодо виділення у її власність всього спірного житлового будинку та всіх спірних земельних ділянок або стягнення грошової компенсації за проданий автомобіль не було заявлено, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що відповідач позов визнав та крім того, не заперечував проти виділення позивачці цілого спірного житлового будинку та земельних ділянок, залишивши у його власності автомобіль, а відтак між сторонами не існує спір щодо решти спільного майна - інших 1/2 частини спірного житлового будинку та земельних ділянок, тому сторони не позбавлені можливості вирішення цього питання в позасудовому порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 60, 88,169, 208, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позов задовольнити в повному обсязі.

Здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 частину житлового будинку із господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0316), площею 0,12га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки (кадастровий номер :01:001:0318), площею 0,174га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Суддя: О. М. Дністрян