Єдиний унікальний номер 333/3722/22
Провадження № 2/333/502/23
Рішення

Іменем України

04 серпня 2022 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Пантюх Ю.О., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мухіна А.А., представника відповідача 1 Фокіної А.В., представника відповідача 2 Усатенко Д.І., представника відповідача 3 Трішиної А.М., розглянувши в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Державної казначейської служби України, 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, до співвідповідача 2: Прокуратури Запорізької області, 69057, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, буд. 29А, до відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області 69057, м. Запоріжжя, вул. О.Матросова, буд. 29 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування та витрат, пов`язаних з отриманням юридичної допомоги,

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою, до Державної казначейської служби України (відповідач 1), прокуратури Запорізької області (відповідач 2), ГУ МВС України в Запорізькій області (відповідач 3) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 26.11.2016 по 12.08.2020 ОСОБА_1 безпідставно знаходився під слідством та судом за підозрою у вчиненні тяжкого злочину. З огляду на незаконність дій органів досудового слідства та прокуратури, позивач ОСОБА_1 зазнав, як моральної, так і матеріальної шкоди. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд позов, задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів 1, 2, 3 моральну шкоду в сумі 578500 грн. та матеріальну шкоду в сумі 38 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мухін А.А. в судових засіданнях позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримав повністю з підстав, викладених у позові, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечила повністю, про що зазначив у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначав, що позивачу не обґрунтовано та не підтверджено доказами заподіяння йому моральної шкоди. Крім того, на думку представника відповідача 1, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди належним чином не обґрунтовані, підстави для їх задоволення також відсутні. На підставі викладеного, враховуючи, що заявлені вимоги неналежно обґрунтовані, а стягнення заявленої до відшкодування суми призведе до економічно необґрунтованих збитків Державного бюджету, представник відповідача 1 просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечив частково, про що зазначив у письмовому відзиві на позовну заяву, вказував, що не погоджується з періодом, який визначено позивачами для обрахування моральної шкоди, її розміром. Період перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням тривав з 26.11.2016 (дати повідомлення про підозру) по 28.03.2019 (набрання законної сили виправдувальним вироком) становить 28 місяців та 2 дні.

В інший час (після набрання законної сили виправдувального вироку) позивач не перебував під слідством та судом у кримінальному провадженні № 0000217 від 11.08.2016, у зв`язку з чим його права ніяким чином не обмежувались органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 1 жовтня 2022 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 6700 гривень. З урахуванням зазначеного мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , який гарантовано державою, у випадку, якщо б він мав право на відшкодування моральної шкоди, становить 188 032,25 грн (28 місяців х 6700 грн = 187 600 грн, 2 дні = 2*6700/31 = 432,25 грн).

Крім цього, зі змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що позивачем нібито здійснено оплату за послуги адвокатів у кримінальному провадженні на суму 31 000 грн, а саме: згідно з угодою про надання правової допомоги б/н від 10.10.2016 з адвокатом Мухіним А.А. та актом приймання-передачі виконаних робіт від 23.08.2020 до указаного договору.

Слід зауважити, що вищевказану угоду укладено 10.10.2016; проте повідомлення про підозру ОСОБА_1 вручено лише 26.11.2016. Тобто, до указаного періоду позивач не мав статусу підозрюваного, не вважався особою, яка перебуває під слідством та судом й адвокат не міг ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження відносно позивача.

Також, в долучених позивачем копіях журналів судових засідань Комунарського районного суду м. Запоріжжя, містяться 3 (три) копії з журналів судових засідань датованих 10.12.2018 (проголошення вироку суду з 09 год. 10 хв. до 10 год. 46 хв.), які є ідентичними між собою.

Зауважимо, що деякі з наданих позивачем копій журналів судових засідань Комунарського районного суду м. Запоріжжя є нечіткими в частині їх дати, а тому підтвердити чи спростувати достовірність доводів щодо учатсі його захисникика у судових засіданнях 23.05.2017, 16.01.2017, 10.08.2017, 28.09.2017, 17.11.2017, 10.08.2017, 14.03.2018 не вбачається можливим без додаткового дослідження їх судом.

У зв`язку з чим, кількість заявлених судових засідань за участю адвоката Мухіна А.А. в суді першої інстанції не відповідає долученим до позовної заяви документам.

Представник відповідача 3 у письмовому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив повністю, вважає, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Так, із змісту позовної заяви, на думку відповідача 3, не вбачається в чому полягає виникнення моральної шкоди у позивача ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими, негативними змінами в емоційному стані, погіршення здоров`я, приниженням честі, гідності та ділової репутації. Відсутні переконливі докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивачів та діями співробітників ГУ МВС. Крім того, позивачами не надано документального підтвердження та належних доказів, які б свідчили про оплату гонорару адвокату та інші витрати, пов`язані з надання правової допомоги, оформлені у встановленому законодавством порядку. З огляду на викладене, представник відповідача 3 просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

11.08.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000217 органом досудового розслідування - внесено запис про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

26.11.2016 слідчим СУ ГУНП України в Запорізькій області повідомлено ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 у справі №333/7457/16-к обвинуваченого ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано останнього у зв`язку з відсутністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2019 вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.08.2020 ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28.03.2019 та вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 залишено без змін.

Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_1 заявлено до стягнення по 578 500 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається із розрахунку позивача, останній визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходять із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2021, тобто із суми 6 500 грн.

Заявлений позивачем період становить з 26.11.2016 (дата повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення) по 12.08.2020 (дата ухвалення Верховним Судом постанови у справі).

Розглянувши наведену вище заявлену до стягнення суму моральної шкоди, суд виходить з наступного.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Статтею 1176 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2). Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7).

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Статтею 4 наведеного вище Закону унормовано, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до частин 2, 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення частини другої статті 13 Закону дозволяє зробити висновок, що розмір моральної шкоди у мінімальному розмірі заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом є гарантованим мінімумом такого відшкодування виходячи лише з тривалості кримінального провадження відносно особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічні висновки викладені й у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 та Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на викладене, вирішуючи спір по суті позовних вимог судом враховано наведені вище положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та прийнято до уваги відповідні доводи позивачів 1, 2 про те, що їм інкримінувались протиправні дії у скоєнні тяжкого злочину, що, як наслідок, принизило їх честь та гідність, порушило їх нормальні життєві зв`язки, вимагало від них додаткових зусиль для організації свого життя, направлених на здійснення свого захисту у кримінальному провадженні, відновлення чесного імені та ділової репутації. Також, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під час незаконного притягнення до кримінальної відповідальності займали керівні посади у сфері освіти та були публічними особами. Крім того, наявність підлеглих та учнів зумовило необхідність позивачів пояснювати великій кількості людей несправедливість висунутих обвинувачень, що призвело до додаткового стресу.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, а також зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість розрахунку позивачів 1, 2 в частині заявленої до стягнення моральної шкоди, виходячи із подвійного коефіцієнту мінімальної заробітної плати.

При цьому, суд, визначаючи розмір мінімальної заробітної плати виходить із встановленого законодавством розміру на момент відшкодування, починаючи з дати повідомлення про підозру у вчиненні злочину до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен виходити з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачі 1, 2 звернулись до суду у 2019 році, то суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить з положень статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", яким установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6700 гривні.

Крім того, суд вважає, що моральна шкода за час перебування під слідством та судом, підлягає відшкодуванню з дати повідомлення про підозру особам у вчиненні злочину (з 26.11.2016) до набрання виправдувальним вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.12.2018 законної сили, що в даному випадку - 28.03.2019.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 перебував під слідством в період з 26.11.2016 по 28.03.2019, тобто повних 2 роки 4 місяці та 2 дні, то за розрахунком суду розмір відшкодування моральної шкоди становить 161 246,66 (24*6700=160800 +446,66 за два дні).

У задоволенні іншої частини вимог з відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 за час незаконного перебування під слідством, судом відмовляється через необґрунтованість.

Розглянувши вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу), суд виходить з наступного.

Статтею 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 12 наведеного вище Закону, розмір шкоди, зазначеної в пункті 1 статті 3 цього Закону (тобто заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій), залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктом 6 якого встановлено, зокрема, що відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє громадянинові повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

Згідно з пунктами 11, 12 зазначеного вище положення, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може, зокрема, звернутися при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Разом з тим, у статті 42 КПК України міститься широке коло прав підозрюваного та обвинуваченого, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися.

У чинному КПК України це право закріплене вперше. Згідно зі статтею 130 КПК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі майнової; і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону.

Обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом.

Вбачається, що стосовно ОСОБА_1 не виконано передбаченого статтею 11 Закону обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав та встановленого порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди. Однак зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті їх порушених прав.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 755/13879/16-ц, від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15, від 20 березня 2019 року у справі № 161/15362/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, від 29 травня 2019 у справі № 522/1021/16-ц.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що встановлення розміру сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги внаслідок незаконних дій правоохоронних органів віднесено до компетенції суду при розгляді цієї справи. Позивачем на обґрунтування розміру сум сплачених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги унаслідок незаконних дій правоохоронних органів долучено до матеріалів справи договори про надання правової допомоги від 10.10.2016, а також акт виконаних робіт до вказаного договору від 23.08.2020, за змістом яких загальна сума витрат за договором про надання правової допомоги від 10.10.2016 становить 31 000 грн. (а. с. 11-16).

На підставі наведених вище доказів, ОСОБА_1 просить суд відшкодувати йому витрати, які були понесенні останніми у зв`язку з отриманням юридичної допомоги під час кримінального провадження №0000217 в сумі по 31 000 грн.

Враховуючи належне документальне підтвердження отримання юридичних послуг ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 10.10.2016, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення з Державного бюджету України на його користь по 31 000 грн. майнової шкоди.

Судом відхиляється посилання представника відповідача 3 на відсутність в матеріалах цієї справи будь-яких доказів на підтвердження понесення позивачами 1, 2 витрат на юридичну допомогу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у заявленому до стягнення розмірі у цій справі: квитанцій до прибуткового касового ордеру, платіжних доручень, касових чеків, інших банківських документів тощо. Так, суд виходить з того, що за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Також, судом при розгляді справи по суті спору враховано норми ст. 541 ЦК України, за змістом яких солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

При цьому, суд виходить з того, що наведені вище норми чинного законодавства України, які регламентують порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду не передбачають солідарного обов`язку вказаних органів щодо відшкодування такої шкоди.

У зв`язку з чим, заявлені вимоги позивачів 1, 2 щодо солідарного стягнення з відповідачів 1, 2, 3 у цій справі моральної та матеріальної шкоди суд вважає безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства України. А тому, відхиляються судом в частині солідарного стягнення.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З огляду на викладене, суд убачає визначені законом підстави для задоволення вимоги про відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., що складається з надання професійної правової допомоги за підготовку та подання позову та участь у судових засіданнях.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) 161 246 (сто шістдесят одну тисячу двісті сорок шість) грн. 66 коп. на відшкодування моральної шкоди та 38 000 (тридцять вісім тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди (витрат на правову допомогу).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2023 року

Головуючий суддя Ю.Р. Піх