Справа № 522/4590/19
Провадження № 2/522/1020/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт», третя особа ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, по якому просить:

1. Визнати недостовірною розповсюджену відповідачами документальну інформацію про нібито відсутність на роботі в Одеському порту «за невідомих причин»:

1. 28.06.2018року протягом всього робочого дня;

2. 29.06.2018р. протягом всього робочого дня;

3. 16.07.2018р. з 09 год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.;

4. 15.08.2018р. з 12 год. 28 хв. до 17 год. 30 хв.;

5. 07.11.2018р. з 14 год. 00хв. до 17 год. 30 хв.

2. Зобов`язати відповідачів спростувати вищевказану (у п.1 позовних вимог) інформацію та відкликати п`ять сфальшованих актів, підписаних відповідачами з усіх структурних підрозділів Одеського порту, де раніше було здійснено розповсюдження, зокрема портофлот, служба праці та персоналу, служба небезпеки та інш.

Усі судові витрати покласти на відповідачів.

Позивач мотивує вимоги тим, що 18.03.2019р. заступник директора порту з правових питань ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 (начальником договірно - правовової служби порту) вручили йому п`ять аркушів паперу, на яких містилася сфальсифікована і недостовірна інформація нібито відсутності на роботі в Одеському порту «за невідомих причин»:

1). 28.06.2018року протягом всього робочого дня;

2). 29.06.2018р. протягом всього робочого дня;

3). 16.07.2018р. з 09год. 08 хв. до 14 год. 13 хв.;

4). 15.08.2018р. з 12 год. 28 хв. до 17.год. 30 хв.;

5). 07.11.2018р. з 14 год. 00хв. до 17 год. 30 хв.

Як зазначає позивач у позові, підписантами під цією дезінформацією були задіяні відповідачі - фізичні особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то раніше його вже було використано замовниками дезінформації для розповсюдження завідомо недостовірної інформації в порту, як влітку 2018р., так й взимку 2017-2018р.р., зокрема й у численних епізодах зумисної дезінформації, яка зараз перебуває на судовому розгляді по справах №522/22048/18 і №522/22195/18.

Про особливо цинічний правовий садизм вказаних відповідачів свідчить й такий незаперечний факт про те, що усі п`ять примірників документального фальсифікату датовано 19 грудня 2018р. саме: ОСОБА_9 та професійним святом Днем Адвокатури. Продемонстроване кощунство і свавілля наклепників у черговий раз вказує на глибину криміналізації та аморальності в порту, на системну анти людську й анти правову політику, внаслідок чого випадкові особистості, задіяні ватажками оргзлочинних угрупувань. безвідповідально вчиняють зумисні правопорушення. Наслідками є чималі матеріальні збитки та величезна моральна шкода.

Через здійснений блюзнірський (кощунственный) право садизм після 3-х місячних лікарняних у перший день виходу на працю 18.03.2019 року було вчинено тероризування фальсифікатом свідомо і цілеспрямовано за змовою з виконавцями цього дійства.

Вище наведене незаперечно свідчить, що по відношенню до нього в Одеському порту через скерований кримінальний адміністративний ресурс штучно й протизаконно організовано своєрідний шантаж і кримінальний тиск з використанням морально- нестійких осіб, задіяних поки що в оскаржувані правопорушення.

Це є відповідь на правову позицію при захисті прав і законних інтересів трудового колективу, здійснених на виконання рішень загальних зборів, центральної ради профсоюзу портовиків та командирських нарад капітанів буксирних суден портофлоту Одеського порту.

Ухвалою від 01 квітня 2019 року позов залишено без руху.

Ухвалою від 06 червня 2019 року по справі відкрито провадження, встановлений загальний порядок розгляду справи.

04.07.2023 року до суду надійшов відзив державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» на позов, в якому просить відмовити у задоволені позову.

В судовому засіданні позивач 19.07.2023 року підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Відповідачі та їх представники в судове засідання повторно не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовими заявами про розгляд справи за ії відсутності, просять відмовити у задоволені позову.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і

сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Конституцією України в ст. 3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч.1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; …, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканими (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України).

Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. (згідно із частиною першою статті 275 ЦК України). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч.3 ст. 297 ЦК України). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України).

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

А відповідно до ч. 1 ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч. 2 ст. 30 цього Закону).

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідач зазначає, що роботодавець позивача законно забажав надання інформації зі сторони позивача про причини відсутності його на роботі зазначених у актах періодах. Проте, вмотивованих причин відсутності позивача на роботі у вказаних в актах періодах позивачем не надано.

В судовому засіданні позивач пояснив, що 28.06.2018 року Свято День Конституції України, 29.06.2018 року вихідний день після Дня Конституції, 16 липня 2018 року позивач знаходився в ОПНД по робочім справам, т.я. проходив огляд працівників портофлоту з психіатрії та наркології. 15.08.2018 року ОСОБА_1 був присутній в Приморському районі м. Одеси як позивач за своїм позовом. 07.11.2018 року позивач був представником порту в СБУ, тобто в зазначений час та дати позивач дійсно був відсутній на робочому місці але з поважних причин. Відсутність позивача на робочому місці також підтверджується інформацією, яку надає АМПУ на виконання ухвали суду про витребування доказів щодо перетину ОСОБА_1 КПП 16.07.2018 року, 15.08. 2018 року, 07.11.2018 року, щодо 28.06.2018, 29.06.2018 року (т. 1 а.с. 48, 96).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду доказів поширення відповідачам будь-якої інформації стосовно нього. Лише посилання на складання актів про відсутності на роботи не може служити доказом поширення інформації.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суду не надані належні та допустимі докази того, що інформація в актах порушує будь-яким чином особисті немайнові права позивача, та що така інформація завдає будь-якої шкоди відповідним його немайновим благам.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи відсутні.

Керуючись ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. ст. 3-5, 13, 81, 133, 137, 141, 211, 258-259, 264-268, 272-283, 352-355 ЦПК України; ст. ст. 94, 201, 277 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , державне підприємство «Одеський морський торгівельний порт», третя особа ОСОБА_6 про спростування недостовірної інформації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 31.07.2023.

Суддя Р. Д. Абухін

19.07.23