Справа № 369/8877/22
Провадження № 2/369/1888/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої О.І.,

секретаря Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною, -

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2023 року до суду звернулася ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною.

Свої вимоги мотивували тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.06.2023 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною, - задоволено частково, та постановлено заборонити будь-яким фізичним особам, у тому числі ОСОБА_4 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до набрання законної сили рішення суду у справі № 369/8877/22 перешкоджати ОСОБА_2 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) виконувати батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка пояснила, що на підставі ухвали суду позивач 25 липня 2023 року забрав дитину та не повернув її станом на день подання заяви про скасування заходів забезпечення позову. Відповідачка неодноразово зверталася до працівників поліції з заявою про порушення позивачем графіку побачень дитини. Дитина відсутня вже більше 7 днів, ніяких відомостей про дитину я не маю. Батько дитини на зв`язок не виходить, Поліція дитину не знайшла.

Таким чином, на думку відповідача, після 25.07.2023 року істотно змінились обставини, за яких постановлялась ухвала про забезпечення позову, а саме, дитина вже не проживає з матір`ю, а, вірогідно за все, проживає з батьком. Відповідачка зазначає, що повністю ізольована батьком від контактів з дитиною та позбавлена можливості виконувати свої материнські обов`язки. Тому заборона мені перешкоджати батькові виконувати його батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вимагається в ухвалі про забезпечення позову, позбавлена будь-якого сенсу.

Крім того, в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання ухвали про забезпечення позову, яку відповідачка не може виконати ані примусово, ані добровільно, оскільки змінились обставини, вона маю сплатити виконавчий збір в сумі 13400,00 грн., 169,00 грн. виконавчих витрат та 203,54 грн. комісії, а загалом 13772,54грн.

На думку відповідачки, фактично позивач використав ухвалу про забезпечення позову для зловживання правами стягувача, оскільки, дочекавшись відкриття виконавчого провадження та нарахування мені витрат, однак не дочекавшись офіційного доведення до відповідачки змісту ухвали про забезпечення позову.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною.

Позивачем 27 червня 2023 року подано до суду заяву за вхідн. №30808 про забезпечення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 червня 2023 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною, задоволено частково та постановлено заборонити будь-яким фізичним особам, у тому числі ОСОБА_4 (реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до набрання законної сили рішення суду у справі № 369/8877/22 перешкоджати ОСОБА_2 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) виконувати батьківські права, у тому числі у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії ; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення порядку спілкування батька з дитиною, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із батьком.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що батько, який на час вирішення справи про визначення порядку спілкування з дитиною, проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, щодо відмови у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у справі № 369/8877/22, оскільки суд, при задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, виходив з найкращих інтересів дитини, ухвала про забезпечення позову не є тотожною вимогам позову, а право кожного з батьків виконувати свої батьківські права та мати рівні обов`язки щодо дитини передбачені діючим законодавством.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, тому ніхто не може заборонити матері ОСОБА_4 чи батьку ОСОБА_2 виконувати батьківські права, у тому числі щодо спілкування з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 158, 260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 369/8877/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Боярської міської ради Київської області про визначення порядку спілкування з дитиною, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва