Справа № 462/2173/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн щомісячно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй 73 роки і вона є особою з інвалідністю першої групи підгрупа Б, не працює, отримує пенсію, інших джерел доходів не має, її матеріальне становище є досить нужденним. Відповідач їй матеріальну допомогу добровільно не надає, більше 10 років не спілкується з нею, не допомагає та не платить комунальні послуги, як співвласник квартири. Через не сплату за свою частку позбавив усіх субсидії. ОСОБА_2 є особою молодого, працездатного віку, має можливість працювати і надавати допомогу непрацездатній матері, однак добровільно такої їй не надає. ЇЇ інший син ОСОБА_3 є інвалідом І групи підрупи Б загального захворювання та відповідно не може надавати їй матеріальну допомогу. Вона постійно хворіє та потребує покращення стану здоров`я, відповідного лікування та харчування. ЇЇ становище є вкрай нужденним, вона відчуває постійну слабкість, однак не має коштів на відповідне обстеження, діагностику та лікування. За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності та не отримавши від дитини ніякої підтримки, вимушена звернутись з даним позовом до суду. За наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 08 травня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги заперечує. Покликається на те, що на теперішній час він не має можливості сплачувати аліменти, так як з липня 2022 року не працює, через погіршення стану здоров`я. У зв`язку з хворобою проводить діагностики та купує ліки. Окрім цього, щомісячно несе витрати на придбання продуктів харчування, засобів гігієни. Не має постійного місця проживання, а тому вимушений жити у знайомих (розлучений, сім`ї не має). Будь-якого рухомого чи нерухомого майна у власності не має. У квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований разом з позивачкою та ОСОБА_3 , його не впускають. Окрім цього, просить суд взяти до уваги той факт, що ОСОБА_1 у лютому 2022 подавала заяву про його зникнення безвісті. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивачка подала заперечення на відзив, у яких покликається на те, що обставини викладені у відзиві жодним чином не відповідають дійсності, а тому просить позов задовільнити.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_3 .

Згідно із довідкою про доходи №9110 4516 4612 6100 від 15.05.2023, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , встановлено, що вона перебуває на обліку у Залізничному об`єднаному управлінні ПФУ м. Львова у Львівській області і отримує пенсію за віком у розмірі: листопад 2022 року - 3501,63 грн; грудень 2022 року - січень 2023 року - 3641,94 грн щомісячно; березень, квітень 2023 року - 4199,74 грн щомісячно /а.с. 72/.

За станом здоров`я позивачка хворіє, є інвалідом І групи підгрупи Б загального захворювання, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №842983 /а.с.13/.

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №684262 від 02.12.2013 ОСОБА_3 є інвалідом першої групи Б загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату, потребує постійного стороннього догляду /а.с.14/.

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами.

Відповідач має захворювання очей та варикозне розширення вен, що потребує відповідного лікування.

Окрім цього, на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 08.05.2023 надано довідку про доходи відповідача ОСОБА_2 , згідно з якою останній у 2022 році отримував з січня по червень 2022 року заробітну плату від ТОВ «АТБ-Маркет», а з серпня по листопад 2022 року отримував соціальні виплати з відповідних бюджетів від Львівського міського центру зайнятості, а також з січня по грудень 2022 року отримував дохід від надання земельної ділянки с/г призначення, майнового паю в лізинг, оренду, суборенду, емфітевзис. Станом на 27.07.2023 не отримував жодних доходів за 2023 рік /а.с.103-104/.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

На підставі статті 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц прийшов до висновків, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Судом встановлено, що позивач має статус пенсіонера та отримує пенсію в розмірі 4199,74 грн щомісячно.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-XIV, прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлено у розмірі 2093 гривень.

Із наданої позивачем довідки про розмір пенсії вбачається, що розмір її пенсії не є нижчим прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

На момент розгляду цієї справи позивач отримує пенсією у розмірі, що забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Зі змісту позовної заяви та інших заяв по суті справи, поданих позивачем, вбачається що її витрати складаються з витрат на придбання харчування, ліків.

На підтвердження витрат на придбання ліків позивач надала копії чеків з аптеки «3і»- квитанцій про здійснення оплат у сумі 171,00 грн, 170,10 грн, 425,20 грн, 31,50 грн та 108,10 грн (а.с. 5).

Інших доказів про розмір та вид витрат, які щомісячно несе позивач на зазначені в позовній заяві потреби, нею не надано.

Відтак, позивач не підтвердила, що розмір її щомісячних витрат перевищує розмір отримуваних нею доходів та що вона потребує додаткових коштів на своє утримання.

Посилання позивача на факт наявності у позивача земельних ділянок, фактів здачі їх в оренду, не заслуговують на увагу.

Наведені факти не підтверджені доказами та не є умовами виникнення зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків.

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, звертаючись до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Саме позивач мала довести в ході розгляду справи зміст порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, обґрунтувати підстави звернення до суду з позовними вимогами саме до заявленого відповідача та обґрунтувати відповідність обраного способу засхисту змісту порушеного права.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Згідно правил статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову, не підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач не довела наявність значних витрат, що перевищують її дохід та потребу в додатковому утриманні зі сторони відповідача, натомість відповідачем доведено факт, що він не отримував жодних доходів за 2023 рік, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері слід відмовити.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а рішення ухвалено на користь відповідача, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76 - 81, 89, 95, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: