ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/658/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 712/8536/21 Категорія: 301010300 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

За участю секретаря Ярошенка Б.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі Корпорація «Житлобудінвест-1»; ПП «Надія»;

особа, яка подає апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Рой О.В.

розглянувши в м. Черкаси у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Роя Олега Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до корпорації «Житлобудінвест-1», Приватного підприємства «Надія» про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

04.08.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до корпорації «Житлобудінвест-1», Приватного підприємства «Надія» про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог вказується, що між ОСОБА_1 та корпорацією «Житлобудінвест-1» укладено 08.08.2011 року договір № 16 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 договору № 16 ОСОБА_1 замовила у корпорації будівництво гаражу за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100000 грн., у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.

На виконання вимог договору внесена оплата, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 31 від 17.08.2011 року у сумі 100000 (сто тисяч) гривень.

Отже, замовником в особі ОСОБА_1 виконано зобов`язання щодо оплати у повному обсязі.

Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатації.

Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.

У позові вказується, що представником позивача направлялись адвокатські запити до ДАБІ в Черкаській області та Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради із проханням надати інформацію щодо здачі об`єкту в експлуатацію, проте такої інформації надано не було.

Також направлявся адвокатський запит від 23.02.2021 року до корпорації «Житлобудінвест-1» із проханням надати інформацію про стан будівництва (готовність, здача в експлуатацію багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 ) гаражу за адресою: АДРЕСА_1 та виконання корпорацією «Житлобудінвест-1» вимог договору № 16 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 від 08.08.2011 року.

Згідно відповіді на адвокатський запит від 04.03.2021 року Корпорацією «Житлобудінвест-1» повідомлено адвоката - представника ОСОБА_1 лише про те, що Приватному підприємству «Надія» згідно договору від 03.04.2015 року надано частину функцій замовника та підрядника щодо проектування та надано забезпечення припинення інвестиційного договору на будівництво багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .

Станом на дату звернення із позовом зобов`язання корпорацією «Житлобудінвест-1» та/або ПП «Надія» перед ОСОБА_1 не виконано, а саме об`єкт нерухомості - гараж за адресою: АДРЕСА_1 не передано ОСОБА_1 для оформлення права власності.

Позивач ОСОБА_1 свої зобов?язання виконала у повному обсязі, а корпорація «Житлобудінвест-1» відповідно до пунктів 4.1, 4.3 договору повинна здійснити будівництво гаражу за адресою АДРЕСА_1 , передати гараж у власність ОСОБА_1 .

Виходячи з вище викладеного, вказується, про правомірне набуття ОСОБА_1 майнового права на гараж, як новоствореного майна, у зв`язку з належним виконанням нею умов договору, і це право підлягає захисту, оскільки відповідачі його не визнають, не виконують умови договору, захист порушеного майнового права ОСОБА_1 повинен здійснюватися на загальних засадах цивільного законодавства.

Із врахуванням заяви про зміну предмета позову, поданої 19.01.2022 року адвокатом Подплєтьонним С.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , позивач просить суд визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування гараж за адресою АДРЕСА_1 (за умовами договору від 08.08.2011 № 16 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 ).

Стягнути з корпорації «Житлобудінвест-1» та Приватного підприємства «Надія» судові витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до корпорації «Житлобудінвест-1», Приватного підприємства «Надія» про визнання права власності на нерухоме майно залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Роя О.В. оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржуване рішення прийняте із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, порушено норми процесуального права, невірно застосовано норми матеріального права. Скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать висновкам Верховного Суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на дату звернення з позовом до суду та до сьогодні зобов`язання Корпорацією «Житлобудінвест-1» та/або ПП «Надія» перед ОСОБА_1 не виконано, а саме об`єкт нерухомості гараж за адресою: АДРЕСА_1 не передано ОСОБА_1 для оформлення права власності.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції у рішенні було визнано встановленими обставини, що не є доведеними та не ґрунтуються на достовірних та допустимих доказах.

Так, в апеляційній скарзі зазначається, що перед зверненням до суду апеляційної інстанції, було зроблено витяги з реєстру нерухомого майна, згідно яких: за адресою АДРЕСА_1 відсутні будь-які об`єкти нерухомого майна.

В апеляційній скарзі вказується, що позивач ОСОБА_1 на момент вирішення спору у встановленому законом порядку не набула права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки фактів створення відповідного об`єкта нерухомості шляхом завершення його будівництва та прийняття в експлуатацію в установленому законом порядку не було та в матеріалах справи не містилось , як належні докази.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рой О.В. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2023 року у справі № 712/8536/21 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а саме: визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування гараж за адресою АДРЕСА_1 ( за умовами договору від 08.08.2011 № 16 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 ).

10 травня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від директора ПП «Надія» - А. Саркісяна надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказується, що будь-якої юридичної допустимої, аргументованої позиції щодо порушення прав позивача ПП «Надія» (відповідачем 2) та/або правонаступництва у зобов`язанні перед позивачем, ні апеляційна скарга, ні позов не містили. Сам факт введення будівництва на земельній ділянці, де наче б то повинно бути в майбутньому чи минулому майно позивача не може породжувати для ПП «Надія» зобов`язань перед позивачем.

У відзиві зазначається, що для визначення ПП «Надія» відповідачем 2 у даній справі, необхідно встановити факт матеріального правонаступництва, з яким закон пов`язує вибуття або заміну кредитора, заміну сторони в зобов`язанні або інший випадок заміни сторони.

Відзив мотивований тим, що ПП «Надія» не укладало з ОСОБА_1 жодних договорів, не отримувало від неї коштів, не є правонаступником Корпорації «Житлобудінвест-1», та не укладало з останнім договорів, з яких би випливали у майбутньому будь-які зобов`язання ПП «Надія» перед ОСОБА_1 .

У відзиві також зазначається, що представником позивача в апеляційній скарзі було викладено свою думку, що об`єкт не зданий в експлуатацію та його не існує, зневажаючи докази подані ПП «Надією» в залі суду та у відповідь на адвокатський запит, а саме : Сертифікат № ЧК 51 від 12.09.2022 року, що засвідчує закінчення будівництва та його готовність до експлуатації багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 та дані об`єкти нерухомості передані у власність відповідно до умов Договорів купівлі-продажу.

Неможливість представника скаржника віднайти інформацію щодо здачі об`єкту підземних та наземних гаражів, що знаходяться по АДРЕСА_1 не може свідчити про недостовірність чи недостатність таких доказів.

Відзив мотивований тим, що скаржник безпідставно висуває звинувачення до ПП « ОСОБА_2 » щодо неналежного виконання зобов`язання, зобов`язуючи до вчинення незаконних дій, а саме: розголошення конфіденційної інформації без згоди на те інших фізичних осіб, дозволу від яких отримано не було щодо розголошення інформації, та комерційної таємниці юридичної особи, що суперечать законодавству.

Зауважується, що зі своєї сторони позивач не надає підтверджуючих доказів, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх, які можуть засвідчити набуття права вимоги до відповідача 2, щодо отримання права власності на вище зазначений об`єкт будівництва.

У відзиві директор ПП «Надія» - А. Саркісян просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.03.2023 року без змін.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

25 липня 2023 року від представника позивача адвокат Рой О.В. надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та її представника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що 03.04.2015 року між корпорацією «Житлобудінвест-1» та ПП «Надія» був укладений договір щодо передачі до ПП «Надія» земельної ділянки по АДРЕСА_1 на якій здійснювалося будівництво підземних гаражів, в тому числі, гаражу № НОМЕР_1 , який є предметом позову.

Приймаючи до уваги факт укладення договору від 03.04.2015 року, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дія та правовідносини по договору № 16 від 08.08.2011 року між Корпорацією «Житлобудінвест-1» та ОСОБА_1 були припинені.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки договір цесію між ПП «Надія» та ОСОБА_1 не укладався, тому відсутні будь-які зобов`язання.

При цьому, рішення мотивовано тим, що позовні вимоги про визнання права власності на об`єкт інвестування гараж за адресою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки на даний час об`єкт зданий в експлуатацію. В даному випадку позивачем вибраний невірний спосіб захисту.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, на даний час є власники гаражів за вказаною адресою. Під час розгляду даної справи представником позивача не заявлялося клопотання про залучення власника спірного гаража до справи, в якості співвідповідача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 08.08.2011 року між ОСОБА_1 та корпорацією «Житлобудінвест-1» укладено договір № 16 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1 договору № 16 пайовик замовляє у корпорації будівництво та сплачує вартість, а корпорація будує та приймає кошти на будівництво гаража, що будується у АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.1 договору визначається, що сторони домовились, що станом на дату укладення договору вартість гаража складає - 100000 (сто тисяч) гривень.

Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100000 грн., в строк до 01.01.2012 року, у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.

На виконання вимог договору ОСОБА_3 внесла оплату у розмірі 100000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 31 від 17.08.2011 року.

Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатацію в 2012 році, при умові повного фінансування вказаного об`єкту усіма пайовиками.

Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування його у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.

В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2015 року року між корпорацією «Житлобудінвест-1» та Приватним підприємством «Надія» був укладений договір щодо передачі до ПП «Надія» земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, в тому числі, гаражу № НОМЕР_1 , який є предметом позову.

За п. 2.3. вказаного договору ПП «Надія» зобов`язувалось укласти договори цесію з третіми особами, що були залучені корпорацією «Житлобудінвест-1» для дольової участі у будівництві шляхом укладення з ними договорів фінансування будівництва, та мають право вимоги майнових прав на одержання у власність частин об`єкту нерухомості (після закінчення об`єкту будівництвом), будівництво якого здійснювалось на виконання Інвестиційного договору. Корпорація «Житлобудінвест-1» стверджує та гарантує, що кількість третіх осіб складає 18.

Пункт 2.3.1 передбачає, що у випадку виявлення осіб, які не увійшли до зазначеного переліку, ПП «Надія» вважається вільною від розгляду претензій та виконання будь-яких зобов`язань (вимог), що пред`являються такими особами.

Вказані обставини були повідомлені листом від 14.04.2021 року у відповідь на адвокатський запит адвокату Рой О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та надані відповідні копії підтверджуючих документів.

З огляду на факт укладення договору від 03.04.2015 року дія та правовідносини згідно договору № 16 від 08.08.2011 року між Корпорацією «Житлобудінвест-1» та ОСОБА_1 були припинені.

Договір цесію між ПП «Надія» та ОСОБА_1 не укладався.

ПП «Надія» були укладені договори цесію з третіми особами, кількість яких складає 18, однак з ОСОБА_1 договір не був укладений.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, не заперечується сторонами у справі, що будь-які договори між ОСОБА_1 та ПП «Надія» не укладалися, а тому між даними сторонами відсутні зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до Сертифікату № ЧК51 від 21.09.2022 року Управління Державного Архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради засвідчило відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництва багатоярусних підземно-надземних гаражів по АДРЕСА_1 проектній документації та підтвердила готовність його до експлуатації (т 1, а. с. 207).

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб?єктивного права; б) є самостійним об?єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб?єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Під способами захисту суб?єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов?язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та безпосередньо з позовної заяви, звертаючись в суд із позовом, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно гараж.

19 січня 2022 року адвокатом позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій він просив суд визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування гараж за адресою АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 148).

Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Частиною 2 статі 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Матеріали справи не містять ухвали суду про прийняття судом першої інстанції до розгляду змінених позовних вимог. Також про їх прийняття судом також не міститься інформації в протоколах судових засідань.

У зв`язку з наведеним, суд мав розглядати справу на підставі позовних вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно та надавати оцінку саме такому способу захисту позивача.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження №14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб. Ефективним та належним способом захисту прав інвестора у такому випадку буде визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.

При розгляді справи, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконала грошові зобов?язання за договором № 16 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 від 08.08.2011 року, за якими набула право вимоги, повністю сплативши вартість об?єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права власності на об?єкти інвестування після завершення їх будівництва та введення в експлуатацію.

У матеріалах справи міститься сертифікат № ЧК51 від 21.09.2022 року долучений стороною позивача, який наданий ПП «Надія» на запит адвоката, що свідчить про прийняття вказаних гаражів до експлуатації (т. 1, а. с. 207-208).

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що даний сертифікат було долучено до матеріалів справи представником позивача, що свідчить про обізнаність сторони позивача про введення побудованих гаражів в експлуатацію.

Крім того, ПП «Надія» до відзиву на апеляційну скаргу також надала копію вказаного сертифікату та наказ № 4386-а від 30 вересня 2022 року «Про присвоєння адреси», у відповідності до якого багатоярусним підземно-наземним гаражам надано адресу АДРЕСА_1 .

Отже, наразі матеріалами справи достовірно встановлено, що спірний об`єкт прийнятий до експлуатації, а тому належним способом захисту прав позивача є визнання за покупцем права власності на проінвестоване майно (гараж).

Саме такі вимоги позивачем було заявлено до суду, та у зв`язку із неприйняттям судом першої інстанції змін предмета позову, підлягають до розгляду.

Отже, позивачем вірно обраний спосіб захисту, а тому суд дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.

У той же час, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини із відповідачем ПП «Надія», та крім того, у самому договорі на дольову участь у будівництві не конкретизовано, будівництво якого саме гаража інвестує позивач, тобто відсутні ідентифікуючі ознаки об`єкта, як-то поверх, номер гаража, площа і т.д.

З огляду на викладене, заявлені позивачем вимоги є не конкретизованими, а містять абстрактний характер. При цьому, суд позбавлений можливості задовольнити вимоги про визнання права власності без визначення конкретного об`єкту його набуття.

Крім того, за твердженнями відповідача ПП «Надія» гаражі є проданими, на них вже набуто право власності третіми особами, яких не залучено до участі у розгляді справи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

З огляду на встановлені обставини у справі, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на нерухоме майно гаража за адресою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають саме з наведених судом апеляційної інстанції підстав.

Враховуючи, що судом першої інстанції в цілому прийнято вірне рішення по суті спору, то колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводів апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Роя Олега Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 31.07.2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко