печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Волошиної Н.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022р. позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої рішенням органу державної влади. В обґрунтування посилається , що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі №200/1507/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.01.2019 року, оформлене протоколом N° 7, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Також визнано протиправним та скасовано наказ

Міністерства юстиції України N° 100/5 від 11.01.2019 року про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.01.2019 року, оформлене

протоколом N° 7, про задоволення подання Міністерства юстиції України та

застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

Жаботинського Івана Володимировича дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Подання до Дисциплінарної комісії щодо притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності було внесено Міністерством юстиції України на підставі проведеної перевірки, яка не врахувала пояснення Позивача та висновки якої не ґрунтувалися на законі (з урахуванням фактичних обставин, встановлених у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі №200/1507/19-а, постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 грудня 2018 року у справі №640/19600/18 та ухвалі Господарського суду міста Києва від 14 січня 2019 року у справі № 910/11965/16). Міністерство юстиції України проявляло активну поведінку на всіх етапах протиправного притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Вказане в свою чергу свідчить про протиправний характер поведінки Відповідача.

Відповідач фактично позбавив його єдиного джерела доходів. Протягом чотирьох місяців не мав можливості отримувати доходи від виключного виду діяльності та фактично був змушений нести додаткові витрати, зокрема на оренду приміщення та виплату заробітної плати працівникам - помічникам приватного виконавця. Чим спричинені збитки в розмірі 333 325 грн.76 коп. Внаслідок прийняття вищевказаних рішень Відповідачем було спричинено моральної шкоди, яка полягає в наступному: внаслідок позбавлення права на професію відчував негативні емоції, моральні переживання та дискомфорт. Додаткових переживань Позивачу завдано також тим, що Відповідач звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами, заперечував проти позову, неодноразово оскаржував постанову про вжиття заходів забезпечення позову. Був зруйнований звичний ритм життя, він був не в змозі повноцінно працювати та заробляти на життя собі та своїй родині. Позивач був вимушений публічно спростовувати вказані відомості, вживати дій для відновлення своїх прав та боротися за доступ до професії - з метою домогтися відновлення своїх прав, на що витрачав свій час, та вимушений прикладати додаткових вольових зусиль для організації свого життя. Позивач отримав відчуття постійного емоційного стресу, пригніченого стану внаслідок відчуття незахищеності від свавілля органів державної влади, внаслідок прийняття Відповідачем протиправного рішення. Це все й досі тримає його у постійній нервовій та психологічній напрузі. У результаті протиправного рішення Відповідача Позивач залишився без роботи, яка є несумісною з іншою діяльністю, це спричинило для Позивача велику кількість незручностей, переживань, проблем та дискомфорту. Моральну шкоду оцінює в 1 000 000,00 грн.

Подав відповідь на відзив 26.12.2022р. На заяву відповідача щодо строку позовної давності вказував, що

для звернення з таким позовом спочатку має бути встановлена протиправність рішення органу державної влади рішенням суду, яке набрало законної сили на момент розгляду судом справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача 13.12.2022р. подав відзив. Вказував, що судове рішення у справі № 200/1507/19-а не містить обґрунтувань протиправності дій Міністерства під час прийняття наказу від 11.01.2019 № 100/5. оскільки останній був прийнятий відповідно до вимог статті 19 Конституції України з метою введення в дію рішення Дисциплінарної комісії, а його скасування було викликано скасуванням рішення Комісії. Вказані обставини не можуть вважатись неправомірними діями Міністерства, які призвели до заподіяння моральної шкоди Позивачу.У разі зупинення чи припинення діяльності приватного виконавця Позивач жодним чином не обмежений у праві займатися будь-якою іншою оплачуваною або підприємницькою діяльністю, він не обмежений приписами частини третьої статті 18 Закону № 1403-VIII.Відповідно до відомостей Єдиного реєстру адвокатів України Позивач за рішенням Ради адвокатів Донецької області отримав свідоцтво № 4426 від 25.07.2012, що свідчить про можливість Позивача на час припинення діяльності приватного виконавця займатися, зокрема, наданням адвокатських послуг, при цьому не докладаючи зусиль щодо отримання відповідного свідоцтва.З моменту внесення Міністерством юстиції відомостей про припинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру, приватний виконавець зобов`язаний був фактично припинити свою професійну діяльність.Не зважаючи на факт припинення діяльності приватного виконавця, замість вжиття заходів щодо дострокового припинення Договору оренди, Позивач 26.05.2019, після встановленого законодавством спливу строку для передачі справ, укладає Додаткову угоду № 1 до Договору оренди № 496 від 22.08.2017 та продовжує строк оренди приміщення до 31.12.2019. Ті витрати на які наголошує Позивач і які він ніби то поніс не можуть вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України. Витрати на оренду приміщення та заробітну плату помічників так, як це є звичайні витратами орендаря приміщення на оплату наданих йому послуг їх виконавцями та орендодавцем. Такі послуги надавалися позивачу за його замовленням та з власної ініціативи, а тому понесені витрати не спричинені протиправними діями чи бездіяльністю Міністерства.Позивач не надав ніяких аргументів на користь того, що він після припинення своєї діяльності приватного виконавця міг виконувати свою роботу виключно у цьому приміщенні, а не деінде. Не надав він доказів, що ним вживалися заходи для передачі у встановлений законом порядок та строк (3 місяці) справ та архіву приватного виконавця. Тобто, позивач не довів, що за обставин цієї справи він діяв в питанні організації своєї діяльності добросовісно та розсудливо й не мав інших варіантів, окрім як продовжити оренду приміщення та виплату заробітної плати помічників після припинення своєї діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців. 2.01.2023р. подав заперечення. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в позові.

Ухвалою суду від 3.11.2022р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Ухвалою суду від 7.03.2023р. здійснено в перехід в порядку загального провадження.

Ухвалою суду від 25.04.23р. призначено судове засідання.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , приходить до слідуючого.

Судом встановлено.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.10.2019 року у справі №200/1507/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.01.2019 року, оформлене протоколом N° 7, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності. Також визнано протиправним та скасовано наказ

Міністерства юстиції України N° 100/5 від 11.01.2019 року про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 08.01.2019 року, оформлене

протоколом N° 7, про задоволення подання Міністерства юстиції України та

застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва

ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності.

Позивач вказував на те, що протиправним наказом заподіяна матеріальна та моральна шкода , оскільки не мав можливості здійснювати професійну діяльність приватного виконавця.

З 11.01.2019р. по 2.07.2019р. та з 5.09.2019р. по 22.10.2019р. сплачував орендну плату за користування приміщенням та послуги на утримання приміщення. Поніс витрати з оплати послуг телефонії та доступу до мережі інтернент, сплачував заробітну плату помічникам приватного виконавця .

Стаття 56 Конституції Українипроголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав застосування дисциплінарного стягнення як припинення діяльності приватного виконавця.

Згідно з ч.1, п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу положень статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 44 Закону № 1403-VIII « Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність приватного виконавця припиняється шляхом позбавлення права на здійснення діяльності приватного виконавця у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Частиною першою статті 45 Закону № 1403-VIII встановлено, що приватний виконавець зобов`язаний припинити діяльність з дня внесення до Єдиного реєстру інформації про припинення діяльності приватного виконавця.

Згідно з частиною другою цієї статті Закону у разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених пунктами 2-10 частини першої статті 44 цього Закону, Рада приватних виконавців України визначає тимчасового приватного виконавця, який зобов`язаний протягом трьох місяців здійснити заходи з припинення діяльності приватного виконавця.

Таким чином, з моменту внесення Міністерством юстиції відомостей про припинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру, приватний виконавець зобов`язаний був фактично припинити свою професійну діяльність.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1403-VIII передання виконавчих документів від одного приватного виконавця (тимчасового приватного виконавця) до іншого або до органу державної виконавчої служби здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Пунктами 2 та 3 Розділу XII «Передача справ (документів') поточного діловодства та архіву у разі припинення органу державної виконавчої служби, припинення/зупинення діяльності приватного виконавця» Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5, зокрема, передбачено.

У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, передбачених статтею 44 Закону № 1403-VIII, справи (документи) поточного діловодства та архів приватного виконавця, у тому числі передані до архіву виконавчі провадження, підлягають передачі до архіву міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за місцезнаходженням виконавчого округу, у якому приватний виконавець провадив діяльність.

У разі припинення діяльності приватного виконавця з підстав, визначених пунктами 2- 10 частини першої статті 44 Закону № 1403-VIII, передача документів діловодства та архіву приватного виконавця здійснюється тимчасовим приватним виконавцем.

Отже, з дати винесення наказу Міністерства від 11.01.2019 № 100/5, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 08.01.2019, діяльність Позивача як приватного виконавця вважалась фактично припиненою, протягом трьох місяців тимчасовий приватний виконавець мав здійснити заходи щодо передачі справ (документів) поточного діловодства та архів приватного виконавця Жаботинського І.В. до архіву міжрегіонального управління Міністерства юстиції за місцезнаходженням виконавчого округу, у якому виконавець проводив діяльність.

Тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вищенаведених процесуальних норм, позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями посадової особи Міністерства юстиції України та наслідками, зазначеними позивачем у позові. При цьому, сам по собі факт наявності судового рішення про визнання дій посадової особи Міністерства юстиції України неправомірними, за умови недоведення вищенаведених обставин, не являється достатньою підставою для висновку про наявність в справі підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.22,23 ,1173,1174 ЦК України ,ст.. 10, 11,12,81,83,137,141, 259,353 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_3 до Держави України в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

позивач: ОСОБА_3 : АДРЕСА_1

відповідач : Держава України в особі Міністерства юстиції України: 01001, м. Київ, вул.. Городецького,13

Дата складання повного тексту рішення 27.07.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.