Справа № 156/714/23
Провадження № 2/156/162/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року смт. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Бахаєва І. М.,

за участю: секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

учасники справи:

позивач не прибув,

представник позивача адвокат Свередюк Ю.А. не прибула,

представник відповідача - не прибув,

ВСТАНОВИВ:

1.Суть спору

05.07.2023 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що він працював на посаді гірника очисного збою 5-го розряду з повним робочим днем під землею у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля», та був звільнений 22.09.2021, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору.

Стверджує, що на день звільнення з роботи відповідач не виплатив йому належну заробітну плату, заборгованість по її виплаті становила 65805,41 грн.. 23.06.2023 заборгованість по заробітній платі була стягнута в повному обсязі. У зв`язку із тим, що відповідач вчасно не виплатив йому заробітну плату в строки визначені ст. 116 КЗпП України, то він зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позивач вказує, що за період з 23.09.2021 по 23.06.2023 включно, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку відповідач зобов`язаний виплатити за 435 робочих днів затримки виплати становить 416904,00 грн., згідно з проведеним розрахунком.

З огляду на наведене, позивач просить суд стягнути з відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на його користь невиплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.09.2021 по 23.06.2023 включно в сумі 416904,00 грн, понесені ним судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 4500,00 гривень.

2.Позиція учасників справи

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не прибули. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі.

Представник ДП "Шахта № 9 Нововолинська" в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі, просить відмовити в задоволенні позову.

3.Процесуальні дії в справі

Ухвалою судді від 07.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 19.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі; розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

28.07.2023 на адресу суду від представника ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України). Долучений до матеріалів справи відзив на позовну заяву містить докази на підтвердження надіслання (надання) відзиву і доданих до нього матеріалів позивачу, тому суд приймає до уваги відзив на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 31.07.2023 учасники справи не прибули.

За таких обставин суд здійснює розгляд справи без участі позивача, уповноваженого представника відповідача та без застосування технічних засобів фіксування судового засідання згідно з положеннями ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України.

4.Обставини справи, встановлені судом, застосоване судом законодавство та висновки суду

Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст. 82 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, внесений до Державного реєстру фізичних осіб платників податків, народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Морозовичі Іваничівського району Волинської області, має зареєстроване місце проживання в с. Морозовичі Волинської області (а. с. 5).

Відповідач Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська» є юридичною особою, має зареєстроване місцезнаходження за адресою: вул. Шахтарська,37, с. Литовеж, Володимирський район (колишня територія Іваничівського району) Волинської області, основним видом діяльності відповідача є добування кам`яного вугілля (а.с. 33).

Згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненій 03.07.2002 на ім`я ОСОБА_1 , позивач з 15.12.2005 працював гірником очисного збою 5-го розряду з повним робочим днем під землеюВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля»; з 01.05.2021 згадане підприємство було реорганізоване в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська»; позивач звільнений з роботи 22.09.2021 на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу Законів про працю (КЗпП) України (а. с. 6-7).

Відповідач не виконав покладеного на нього законом обов`язку щодо виплати найманому працівнику заробітної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем на суму 65805,41 грн..

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23.03.2022 було стягнуто із ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 65805,41 грн.. 23.06.2023 вказане рішення було примусово виконане.

5.Оцінка суду

Вирішуючи заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги по суті, суд виходить з такого.

Як зазначено у ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає юридична відповідальність.

Згідно з правовими позиціями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності за несвоєчасний розрахунок з найманим працівником.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,1950), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В практиці Європейського суду з прав людини «мирне володіння майном» тлумачиться не лише як «класичне» право власності, що визнається національним законодавством України, але й, зокрема, включає виплати за трудовим договором та інші виплати найманому працівнику (наприклад, рішення Суду в справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява № 40450/04).

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може бути поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати визнається порушенням «права на мирне володіння своїм майном».

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». З 01.05.2021 згадане підприємство було реорганізоване в Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська». Вказані обставини підтверджені записами в трудовій книжці позивача і не були спростовані відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу (ЦК) України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Відтак, саме до відповідача внаслідок реорганізації перейшли обов`язки щодо сплати ОСОБА_1 заборгованої заробітної плати.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні працівника за період з 23.09.2021 по 23.06.2023, однак, ця вимога ОСОБА_1 не відповідає положенням закону а саме ст. 117 КЗпП України.

Надаючи суду в позовній заяві розрахунок сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, ОСОБА_1 виходить з того, що його середньоденний заробіток на день звільнення (на 22.09.2021) становив 958,40 грн., період часу з 23.09.2021 по 23.06.2023, за який позивач просить стягнути кошти, охоплює собою 435 робочих днів. Однак відповідач, вказані обставини не визнає та оспорює у відзиві на позов.

Позивачем доведені порушення майнового права з боку відповідача та наявність правових підстав вимагати від відповідача сплати сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника в межах періоду часу з 23.09.2021 по 22.03.2022, тобто в межах строків, передбачених ст. 117 КЗпП України, в іншій частині відсутні правові підстави для такого стягнення.

Водночас, у відзиві на позовну заяву представник відповідача наголошує на необхідності визначення справедливого та розумного розміру сум середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні працівника, котрі підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 ..

Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) висловлена правова позиція, згідно з якою, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Також Суд зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 у справі № 806/2473/18 (провадження № К/9901/2118/19) визнав правильною та такою, що відповідає критеріям співмірності, позицію апеляційного суду щодо застосування коефіцієнта істотності частки складових заробітної плати у порівнянні з середнім заробітком за час затримки розрахунку. Зокрема, коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку обчислюється (у відсотках) таким чином: Кі = [частка недоплачених коштів]: [середній заробіток за час затримки розрахунку] х 100. Сума, котра підлягатиме виплаті працівнику з урахуванням принципів пропорційності та співмірності, а також істотності частки складових заробітної плати, обчислюється таким чином: [сума виплат] = [середньоденний розмір грошового забезпечення] х Кі х [кількість робочих днів затримки розрахунку].

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права

Суд вважає за можливе застосувати наведені правові позиції Верховного Суду в розглядуваній справі, оскільки заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (416904,00 грн.) значно перевищує розмір невиплачених роботодавцем працівникові сум (65805,41 грн.).

Таким чином, в розглядуваній справі коефіцієнт істотності частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку дорівнює: Кі = 65805,41 грн. : 416904 грн. х 100% = 15,78%

Тоді сума, яка підлягає відшкодуванню позивачеві, з урахуванням істотності частки 15,78 % становитиме: 958,40 грн. х 15,78 % : 100% х 124 роб. днів = 18753,20 грн.. Отже, саме таку суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника (за період з 23.09.2021 по 22.03.2022) суд стягує з ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 .. Тому розглядуваний судом позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

6.Розподіл судових витрат між сторонами

Позивач заявив про наявність понесених судових витрат на професійну правову допомогу в розмірі 4500,00 грн..

Сторона відповідача не заявляла про наявність понесених судових витрат в цьому процесі.

Стороною відповідача не було заявлено клопотання щодо зменшення з мотивів неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, понесених позивачем.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду від 31.07.2023 в справі № 156/714/23 вимоги майнового характеру ОСОБА_1 до ДП «Шахта № 9 «Нововолинська», заявлені на суму 416904 грн., були задоволені частково, в межах стягнення з відповідача суми 18753,20 грн., то з урахуванням вимог пропорційності суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 198 грн..

Крім того, питання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати регулюється Законом України "Про судовий збір".

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивач, як на підставу звільнення від сплати судового збору посилається на вимоги ст.5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи.

Враховуючи правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України, а також те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, то з урахуванням вимог пропорційності, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 183,44 грн., іншу частину судового збору в розмірі 3985,60 грн. компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 81, ст. 137, ст. 141, ст. 211, ст. 259, ст. 263, ст. 279 ЦПК України, на підставі ст. 116, ст. 117 КЗпП України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника (за період з 23.09.2021 по 22.03.2022) в розмірі 18753 (вісімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) гривні 20 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити, у зв`язку із відсутністю підстав для їх задоволення.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 198 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» на користь держави судовий збір в розмірі 183,44 гривні, іншу частину судового збору в розмірі 3985,60 гривень компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач:Державне підприємство «Шахта № 9 «Нововолинська», , місцезнаходження за адресою: вул. Шахтарська, буд. 37, с. Литовеж, Володимирський район, Волинська область.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 31.07.2023.

Суддя - І.М.Бахаєв