Провадження № 22-ц/802/674/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки і піклування Луцької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків опікуна, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Орган опіки і піклування Луцької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що на первинному обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у службі у справах дітей Луцької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 як дитина, яка позбавлена батьківського піклування (одинока мати дитини визнана недієздатною).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради

від 02 жовтня 2019 року відповідачку ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітньою онукою ОСОБА_4 ..

Після встановлення опіки малолітня проживала разом зі своїм опікуном у приватному будинку АДРЕСА_1 з усіма комунальними зручностями. У цьому будинку також проживає її недієздатна дочка ОСОБА_5 та інша дочка ОСОБА_6 з малолітнім сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сім`я опікуна ОСОБА_2 з вересня 2019 року до березня 2020 року перебувала під соціальним супроводом Управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Працівники Служби у справах дітей Луцької міської ради неодноразово проводили профілактичну роботу з опікуном ОСОБА_2 та вказували їй на необхідність покращення санітарного стану житла.

08 червня 2021 року на адресу Служби у справах дітей Луцької міської ради надійшло звернення від мешканців АДРЕСА_2 щодо неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків опікуна над її малолітньою онукою ОСОБА_8 .

Під час обстеження умов проживання у будинку 09 червня 2021 року працівниками служби було встановлено, що умови проживання стали незадовільними, меблі, побутова техніка знаходяться в занедбаному стані, в помешканні розкидані речі, на ліжках брудна постільна білизна, у кімнатах важке повітря та безлад. Працівники служби зобов`язали опікуна

ОСОБА_2 привести будинок та подвір`я у належний стан, однак відповідач належним чином не виконувала свої обов`язки щодо опіки над малолітньою дитиною.

19 липня 2021 року працівники національної поліції прибули до будинку відповідачки і виявили, що малолітні діти самі зачинені в будинку, а дорослі пішли у невідомому напрямку.

Виконавчим комітетом Луцької міської ради 21 липня 2021 року прийнято рішення, яким малолітня ОСОБА_9 була відібрана у опікуна

ОСОБА_2 , а малолітній ОСОБА_10 був відібраний у матері

ОСОБА_6 та направлені у КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд звільнити

ОСОБА_2 від обов`язків опікуна над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року позов задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від обов`язків опікуна на малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Постановою Волинського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року ухвалену постанову Волинського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

( а.с.208-214).

У судовому засіданні відповідачка та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав і просять її задовольнити.

Представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Судом встановлено, що матір малолітньої ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 визнана судом недієздатною особою на підставі рішення Луцького міського суду Волинської області від 30 жовтня 1998 року. Відомості про батька зазначено відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с.7, 8).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02 жовтня 2019 року № 623-1 «Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_4 » малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. ОСОБА_2 призначено опікуном над її малолітньою онукою ОСОБА_8 (а.с.6).

08 червня 2021 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 звернулися до начальника Служби в справах дітей Луцької міської ради із письмовою заявою, у якій повідомили, що протягом останнього часу спостерігають, що дітям загрожує небезпека в сім`ї ОСОБА_2 оскільки, за адресою проживання опікуна постійно перебувають особи з сумнівною зовнішністю, в нетверезому стані, антисанітарія, у дітей відсутнє повноцінне харчування, присутні факти побиття дітей, нецензурна лексика, з дітьми не займаються в плані розумового розвитку (а.с.10).

09 червня 2021 року працівники Служби у справах дітей Луцької міської ради з метою контролю умов проживання малолітньої дитини під опікою ОСОБА_11 провели обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. В акті зазначено, що умови проживання дитини незадовільні, меблі та побутова техніка в занедбаному стані, брудні, в помешканні розкидані речі, на ліжках брудна постільна білизна, одяг розкиданий по будинку, на кухні брудний посуд. На час обстеження малолітні діти були неохайно одягнуті, памперс ОСОБА_14 потребував заміни. Працівниками служби у справах дітей зобов`язано опікуна ОСОБА_2 до 16 червня 2021 року привести будинок і подвір`я у належний стан.

При повторному обстеженні умов проживання дитини 24 червня 2021 року працівники Служби у справах дітей Луцької міської ради встановили, що в будинку, де проживає малолітня дитина, не прибрано, не застелені ліжка, розкиданий дитячий одяг, немитий посуд на кухні, підопічна малолітня дитина ОСОБА_14 нерозчесана, боса.

За місцем проживання опікуна ОСОБА_2 19 липня 2021 року виїжджали працівники патрульної поліції і згідно з поданим ними рапортом малолітні діти перебували у зачиненому будинку самі, їх баба ОСОБА_2 пішла у невідомому напрямку, зі слів сусідів встановлено, що діти постійно ходять з тілесними ушкодженнями, брудні і з неприємним запахом та ставали свідками як баба била дітей, а сусіди кілька разів боронили дітей від побиття (а.с.5).

Виконавчий комітет Луцької міської ради 21 липня 2021 року ухвалив рішення № 600-1 про відібрання малолітньої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від опікуна ОСОБА_2 .. Малолітню дитину направлено до КП «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки» Волинської обласної ради. Підставою для прийняття відповідного рішення стала загрозлива ситуація для життя та здоров`я малолітніх дітей (а.с.4).

Конституція України забороняє втручання в особисте і сімейне життя фізичних осіб, крім випадків, передбачених нею (статті 32), та проголошує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою

(стаття 51).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини

від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 17 квітня 2018 року у справі «Лазоріва проти України» основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів. Додатково можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній «повазі» до сімейного та/або приватного життя. Проте межі між позитивними та негативними обов`язками держави за цим положенням не можна визначити з достатньою точністю. Застосовні принципи, тим не менш, є подібними. У обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства у цілому, при цьому певне значення мають цілі другого пункту статті 8. У обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Згідно зі статтею 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України.

Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, які зловживають спиртними напоями, наркотичними засобами, особи, які позбавлені батьківських прав, а також особи, інтереси якої суперечать інтересам дитини (стаття 244 СК України).

Статтею 249 СК України передбачено, що опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування.

Відповідно до статей 250, 251 СК України опіка, піклування над дитиною припиняється у випадках, встановлених ЦК України. Особа може бути звільнена від обов`язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених ЦК України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування.

За змістом частини четвертої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно зі статтями 67, 69 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої та неповнолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

Відповідно до статті 75 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов`язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров`я або закладу соціального захисту.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції взяв до уваги лише аргументи та докази позивача, повністю відхиливши докази, надані відповідачкою.

Разом з тим, із наданих відповідачкою електронних доказів диску з фотографіями її садиби вбачається, що за місцем проживання ОСОБА_2 створено належні умови для проживання малолітньої дитини. У будинку наявна побутова техніка (холодильник, мікрохвильова піч, телевізор, пральна машина, встановлені бойлер та котел), у будинку прибрано, побутова техніка у доглянутому стані, обладнана дитяча кімната дітей, є іграшки, тобто у будинку створені належні умови для проживання дитини (а.с.25).

Допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ствердили, що ОСОБА_2 належним чином виконує свої опікунські обов`язки, дитина завжди доглянута, у будинку охайно, дитину саму не залишає, алкогольні напої не вживає.

Крім того, судом не взято до уваги, що 19.07.2021 ОСОБА_2 малолітню ОСОБА_14 фактично не залишала саму у зачиненому будинку, а на іншу свою дорослу дочку Дану, яка, зі слів працівника поліції ОСОБА_17 , коли вони під`їхали до будинку, побачивши їх, втекла. Також ОСОБА_2 не пішла у невідомому напрямку, а в лікарню, де перебувала її недієздатна дочка матір ОСОБА_14 .

Допитаний у суді першої інстанції у якості свідка працівник поліції ОСОБА_18 , показав, що 19.07.2021 будинок ОСОБА_2 був відчинений із заднього двору і працівники поліції разом із працівниками соціальної служби безперешкодно увійшли у цей будинок і побачили перелякану дитину, тобто з показань свідка вбачається, що будинок був відчинений, тоді як у рапорті зазначено про те, що дитина була сама у зачиненому будинку. При цьому свідок зазначив, що сама відповідачка, прийшовши, намагалася перешкодити їм у відібранні дитини, пояснюючи, що вона перебуває під її наглядом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про звільнення ОСОБА_2 від обов`язків опікуна обґрунтовано не встановленими самим позивачем фактичними обставинами, а зі слів сусідів та змісту заяви ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які навіть не були допитані судом і щодо допиту яких клопотання не заявлялися, у тому числі і в суді апеляційної інстанції.

Разом із тим, позивачем не спростовано посилань відповідачки на те, що заява ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , яка є сусідкою по будинку, пов`язана фактично із неприязними відносинами з нею, пов`язаними побутовими питаннями.

Також до позову не додано жодного належного, допустимого і достовірного доказу про те, що малолітня ОСОБА_14 постійно ходить із тілесними ушкодженнями, що в будинку перебувають особи з сумнівною зовнішністю, в нетверезому стані, що у дитини відсутнє повноцінне харчування, присутні факти побиття дітей, нецензурна лексика, що з дитиною не займаються в плані розумового розвитку.

Позивачем не надано жодних доказів про те, що працівники служби виявляли такі факти, фіксували їх і подавали про них відповідні заяви для реагування.

У матеріалах справи наявне лише повідомлення начальника управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Луцької міської ради від 03.09.2021, у якому він дає відповідь начальнику служби у справах дітей на його лист від 04.08.2021 про те, що сім`я ОСОБА_2 з 13 вересня 2019 року до 13 березня 2020 року перебувала під соціальним супроводом. Спеціалісти управління неодноразово проводили соціально-профілактичну роботу щодо підвищення виховного потенціалу сім`ї. Усім членам сім`ї постійно надавалися рекомендації щодо розвитку та догляду дітей, створення належних умов проживання. Після завершення соціального супроводу сім`я постійно перебувала на контролі в управління соціальних служб. Опікун ОСОБА_2 недостатньо часу приділяє малолітній ОСОБА_14 і її всебічному розвитку, дівчинка не розмовляє, не наслідує поведінку дорослих, не виявляє емоційні стани (симпатія, сміх, плач). Дівчинка постійно мала неохайний вигляд, одяг не за розміром, часто брудний. Під час здійснення оцінки потреб сім`ї виявлені незадовільні умови проживання, дитині не облаштовано місце для сну та гри. ОСОБА_2 належним чином не виконує свої опікунські обов`язки стосовно малолітньої дитини ОСОБА_11 , у зв`язку з чим службі у справах дітей рекомендовано розглянути питання про доцільність продовження опіки

(а.с.58).

Тобто зазначені обставини з`ясовувалися позивачем не до подання позовної заяви, а уже після.

Крім того, позивач не перевірив наведених обставин щодо всебічного розвитку дівчинки, можливості повноцінно розмовляти, наслідувати поведінку дорослих, виявляти емоційні стани (симпатія, сміх, плач) саме з урахуванням віку дитини 2 роки на дату надіслання цього повідомлення.

Ураховуючи наведені обставини та надані для дослідження сторонами докази, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову із-за недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 3405,60 грн (а.с.84, 110), а за подання касаційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 4540 грн (а.с.166).

З урахуванням наведеного та тієї обставини, що на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач не сплачував судовий збір, то відповідачці сплачений нею за подання апеляційної та касаційної скарги судовий збір у розмірі 7945,60 грн (3405,60 + 4540) відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від17 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Органу опіки і піклування Луцької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про звільнення від обов`язків опікуна відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений нею за подання апеляційної та касаційної скарги судовий збір у розмірі 7945 (сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді