ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року м.Суми

Справа №582/257/20

Номер провадження 22-ц/816/1037/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

в присутності

представника заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвоката Козін Тетяни Володимирівни ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 30 червня 2020 року у складі судді Яковенко Н.М., ухваленого в смт Недригайлів Сумської області,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Липоводолинська районна державна нотаріальна контора, Колядинецька сільська рада Липоводолинського району Сумської області,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2003 року до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , якому відповідно до державного акту на право власності серії СМ №047304, зареєстрованого від 30 вересня 2004 року за №6, на праві власності належала земельна ділянка. ОСОБА_3 за життя заповіту складено не було, спадкоємців за законом першої, другої та третьої черги він також не мав. Протягом більш ніж 10 років з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Зазначає, що він відноситься до спадкоємців 4 черги, так як протягом 5 років до дня смерті ОСОБА_3 , а саме з 2003 року проживав однією сім`єю, оскільки померлий з початку 2000 років почав тяжко хворіти, допомагав матеріально, здійснював за ним догляд, придбавав медичні засоби, обробляв домашнє господарство, здійснив поховання за власні кошти.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 30 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , із 01 січня 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Як на підставу для оскарження рішення суду, заявник апеляційної скарги вказує на те, що померлий ОСОБА_3 був рідним братом його покійної баби - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому він є спадкоємцем п`ятої черги за законом, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , а оскаржуване рішення суду безпосередньо порушує його права на оформлення спадкових прав.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що висновки суду про встановлення факту проживання заявника та ОСОБА_3 однією сім`ю не ґрунтуються на доказах. Зокрема, показання допитаних судом першої інстанції свідків не містили інформації, яка б свідчила про усталені сімейні стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони не підтвердили з якого саме часу заявник почав проживати у ОСОБА_3 . Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_5 працює в ПСВК «Колядинець», керівником якого є ОСОБА_2 .

Зазначає, що судом першої інстанції не було надано оцінка актовому запису про смерть, з якого вбачається, що свідоцтво про смерть ОСОБА_3 отримав ОСОБА_6 , який є сусідом померлого, постійно допомагав йому та здійснював його поховання, і отримав допомогу на його поховання. Вказує і на те, що він є сусідом ОСОБА_2 , і в період з 2003 року по 2008 рік останній проживав із своєю родиною у власному житлі.

Посилається і на те, що дії суду першої інстанції, що полягали у самостійному збиранні доказів, надсиланні заявнику листа про необхідність уточнення своїх вимог, свідчить про його упередженість та необ`єктивність під час розгляду справи. Уточнена позовна заява направлена адвокатом ОСОБА_10 до суду 30 червня 2020 року об 16 год. 15 хв., тоді як відповідно до протоколу судового засідання розгляд справи розпочався об 11 год. 02 хв. і закінчився об 11 год. 11 хв. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності повноважень у адвоката Маківського Віталія на здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 , ордер видано ОСОБА_7 .

На переконання заявника апеляційної скарги, заява підлягала залишенню без розгляду, у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 в жодне з судових засідань.

Липоводолинською державною нотаріальною конторою Сумської області подано лист, в якому просить справу розглянути за відсутністю представника.

В установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи вимоги заявника, суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 січня 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше п`яти років до часу відкриття спадщини.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновки суду, з огляду на те, що вони не підтверджуються зібраними по справі доказами.

З матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який по день смерті був зареєстрованим та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27, 43). Заповіту за життя ОСОБА_3 складено було.

ОСОБА_3 на час смерті належали земельні ділянки за кадастровими номерами 020030059, 0400 10 134, НОМЕР_1 , розташовані на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 9, 94).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справі та видані на їх підстави свідоцтва про право на спадщину), спадкова справа після смерті ОСОБА_3 станом на 09 квітня 2020 року не заводилася (а.с. 36).

Згідно актового запису про смерть №04 від 11 березня 2008 року свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 та довідку №04 від 11 березня 2008 року для отримання одноразової допомоги на поховання було видано ОСОБА_6 (а.с. 43).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 1216 та 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1218, 1223 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

за змістом ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Тобто, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

За змістом ст.ст. 76, 77, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Колегія суддів, повторно дослідивши матеріали справи та надані свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 показання, вважає, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку доведеність факту постійного проживання ОСОБА_2 разом із спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини.

Зокрема, допитані в суді першої інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_8 вказували на те, що вони бачили, що заявник ОСОБА_2 мешкав з ОСОБА_3 , у будинку останнього, допомагав йому по господарству. Проте, показаннями свідків достеменно не підтверджується, що проживання ОСОБА_2 з померлим ОСОБА_3 носив характер саме сімейних відносин, зокрема, наявність в них спільного бюджету, спільне ведення спільного господарства, наявність в них спільних витрат, участь у витратах на утримання майна тощо. Сам по собі факт проживання за однією адресою та надання допомоги заявником спадкодавцю по господарству, що полягало в обробленні городу, не свідчить про виникнення у заявника права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця четвертої черги за законом.

Суд першої інстанції надаючи оцінку показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з точки зору їх належності та допустимості, не взяв до уваги те, що ОСОБА_5 перебуває з заявником ОСОБА_2 в трудових відносинах, який є керівником підприємства в якому вона працює. Свідок ОСОБА_8 бачив ОСОБА_2 на подвір`ї у ОСОБА_3 лише коли приїздив в гості до родини ОСОБА_5 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не вказували на те, що ОСОБА_3 , якому на час смерті було 63 роки потребував сторонньої допомоги, про що зазначає ОСОБА_2 у своїй заяві.

Колегія суддів погоджується також і з доводами апеляційної скарги про не надання оцінки наданому на запит суду актовому запису про смерть ОСОБА_3 , з якого вбачається, що довідку для отримання одноразової допомоги на поховання отримував ОСОБА_6 , що спростовує твердження заявника про те, що він здійснював поховання ОСОБА_3 .

Таким чином, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 .

Заявник апеляційної скарги цілком обґрунтовано також вказував на допущені судом першої інстанції процесуальні порушення під час розгляд судової справи. Зокрема, рішенням суду були розглянуто заяву ОСОБА_2 , з урахуванням уточнень до неї, що було подано, шляхом надсилання на офіційну електрону пошту Недригайлівського районного суду Сумської області ОСОБА_10 30 червня 2020 року о 16 год. 15 хв., тобто фактично вже після ухвалення судом рішення, що відповідно до протоколу судового засідання відбулося об 11 год. 19 хв. (а.с. 74). Доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_10 повноважень на подання від імені ОСОБА_2 заяв, матеріали справи не містять.

За змістом статей 2, 3 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Апеляційне та касаційне оскарження судових рішень є формою перевірки законності та обґрунтованості рішень суду вищестоящим судом з метою зміни чи скасування неправильних судових рішень.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Згідно ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, апеляційна перевірка судових рішень, ухвалених судом першої інстанції, є гарантією реалізації права на судовий захист.

Частиною 1 ст. 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Наданими заявником апеляційної скарги ОСОБА_11 доказами підтверджується, що його рідна баба - ОСОБА_4 , яка померлаІНФОРМАЦІЯ_3 та померлий ОСОБА_3 були рідним братом та сестрою (а.с. 95, 97, 100-101).

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 31 жовтня 2022 року встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 01 грудня 2022 року, визначено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у 2 місяці, перебіг якого починається з дня набрання рішення законної сили (а.с. 100-101).

Тобто, ОСОБА_11 є спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_3 а тому оспорюване рішення суду, порушує його право на оформлення своїх прав на спадкове майно.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням судом першої інстанції норм процесуального, на підставі п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір в сумі 630 грн 60 коп., сплачений ним за апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376, 381-382 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 30 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 630 гривень 60 копійок, сплачений за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 9 серпня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов