ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні подвір`ям загального користування та недодержання правил добросусідства та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності, усунення перешкод у праві користування, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 ОСОБА_1 звернулася до суду з багаторазово уточненим позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Дніпровська міська рада, про усунення перешкод в користуванні подвір`ям загального користування та недодержання правил добросусідства, мотивуючи його тим, що домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , належить на праві власності 2/3 частини їй та 1/3 частина відповідачці ОСОБА_3 .

Вказувала, що рішенням народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 22 серпня 1985 року визначено користування земельною ділянкою, земельну ділянку площею 242 кв.м залишено у спільному користуванні. Їй надано земельну ділянку площею 128 кв.м, ОСОБА_3 64 кв.м.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 без її дозволу здійснила добудову до спільного будинку, облаштувала вигрібну яму із порушеннями санітарних норм, зруйнувала водозабірну колонку та добровільно вказані порушення не усуває, просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати за власний рахунок незаконні прибудови розміром 6.05 м на 3.8 м, 1.58 м на 2.97 м та 1.58 м на 1.6 м, які зазначено в технічному паспорті домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 з відповідними позиціями 2-5, 2-3, 2-4; зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати за власний рахунок вигрібну яму біля домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 ; провести поділ в натурі земельної ділянки та визнати за нею право користування земельною ділянкою на 2/3 частки земельної ділянки площею 159,50 кв.м відповідно до висновку експертизи №725-22 від 18 липня 2022 року та провести поділ в натурі земельної ділянки та визнати за співвласником ОСОБА_3 право користування земельною ділянкою на 1/3 частку земельної ділянки площею 79,75 кв.м відповідно до висновку експертизи №725-22 від 18 липня 2022 року

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська міська рада, про усунення перешкод у здійсненні права власності, усунення перешкод у праві користування, мотивуючи його тим, що дійсно вона та ОСОБА_1 є співвласниками домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , їй належить 1/3 частина, а відповідачці 2/3 частини.

Посилаючись на те, що саме ОСОБА_1 порушує правила добросусідства та порушує санітарні норми та правила, просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати її демонтувати вольєр для собаки; прибрати собачу будку від вікон житлової кімнати; демонтувати самовільно встановлені хвіртки; демонтувати та тампонувати зливну яму та огорожу біля неї; забрати складовані під стіною будинку меблі; перенести цегляний стовп, що знаходиться навколо опори вхідної хвіртки, позначений на плані земельної ділянки у технічному паспорті під номером 4.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 демонтувати вигрібну яму біля домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 . В решті вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 229,41 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні її позову, просить скасувати рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що нею доведено факт порушення правил добросусідства та користування земельною ділянкою. Без її згоди добудовані незаконні прибудови розміром 6.05 м на 3.8 м, 1.58 м на 2.97 м та 1.58 м на 1.6 м, які зазначено в технічному паспорті домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 з відповідними позиціями 2-5, 2-3, 2-4. Крім того, у справі було проведено експертизу та надано варіанти фактичного поділу земельних ділянок та встановлення права користування ними у відповідності до часток права власності.

31 липня 2023 року від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, що рішенням народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 11 травня 1977 року визнано за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (позивач) право власності по 1/3 частині на будинок з господарськими будівлями, які розташовані у АДРЕСА_1 .

Рішенням народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 11 травня 1979 року співвласнику будинку ОСОБА_5 виділено в натурі 1/3 частину, а також виділено інших 2/3 частин без вказівки в чию користь така виділяється.

Після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину будинку набула позивачка.

Рішенням народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 22 серпня 1985 року визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 : земельну ділянку площею 242 кв.м залишено у спільному користуванні, ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 128 кв.м, ОСОБА_3 - 64 кв.м. Суд виходив із розміру часток у праві спільної часткової власності: 2/3 ОСОБА_6 , 1/3 ОСОБА_3 та неможливості поділу земельної ділянки.

ОСОБА_1 долучено копії поверхових планів та технічних паспортів на будинок, розташований у АДРЕСА_1 , акти обстеження земельної ділянки відділу комунального господарства Бабушкінської районної в м.Дніпропетровську ради, відповіді Дніпропетровського міського управління ГУ Держсанепідемслужби у ДО від 20 грудня 2013 року, із яких вбачається здійснення ОСОБА_3 прибудови до будинку, розбирання водорозбірної колонки, влаштування вигрібної ями з порушенням санітарних вимог.

ОСОБА_3 винесено припис від 13 червня 2013 про демонтаж вигрібної ями.

ОСОБА_3 долучено акт обстеження домоволодіння, завірений квартальним комітетом №9 Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради, згідно якого ОСОБА_1 влаштувала вигрібну яму, кам`яний стовп, паркан.

Рішенням Бабушкінського районного народного суду м.Дніпропетровська від 02 березня 1984 року закрито справу в частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про встановлення водоколонки.

Згідно довідки ПП «Товариство Енергопромбуд», виданої ОСОБА_3 , вибране місце для влаштування вигрібної ями найбільш сприятливим і перенести в інше місце не видається можливим.

Згідно висновку судової експертизи, визначити варіанти розподілу земельної ділянки не можливо. Разом із тим, експертом наведено варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із їх доведеності виключно в частині того, що вигрібна яма влаштована відповідачкою ОСОБА_3 із порушенням санітарних норм, а на її демонтаж було видано відповідний припис. Щодо поділу в натурі земельної ділянки АДРЕСА_1 , то сторонами не надано документів на підтвердження речових прав сторін чи їх правонаступників на таку землю. Разом із тим в рішенні народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 22 серпня 1985 року визначено порядок користування земельною ділянкою та вказано про право користування нею. Така обставина не спростована в межах цього розгляду, зокрема й Дніпровською міською радою. Разом із тим, як у рішенні суду від 22 серпня 1985 року, так і у висновку судової експертизи, вказано про неможливість поділу земельної ділянки в натурі. Також судом зазначено про те, що сторонами не надано доказів на підтвердження того факту, що існування будівель та споруд про демонтаж яких заявлено первісний позов та зустрічний позов якимось чином порушує права суміжного власника (унеможливлює чи ускладнює користування майном), або порушує чинні станом на час їхнього влаштування будівельні чи санітарні вимоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні її позову, а тому рішення суду в іншій частині не переглядається.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частинами першою, другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Указане положення кореспондується із частиною першою статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частинами другою та третьою статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою,

і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що протягом тривалого часу між власниками спірного домоволодіння існують неприязнені стосунки та численні судові спори.

Позивачка ОСОБА_1 поставила питання про проведення поділу в натурі земельної ділянки (загального користування), виділення та визнання за нею права користування земельною ділянкою площею 159,50 кв.м (що відповідає 2/3 частинам) відповідно до висновку експертизи №725-22 від 18 липня 2022 року та проведення поділу в натурі земельної ділянки, виділення та визнання за ОСОБА_3 права користування земельною ділянкою площею 79,75 кв.м.(що відповідає 1/3 частинам) відповідно до висновку експертизи №725-22 від 18 липня 2022 року.

Рішенням народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 22 серпня 1985 року, залишеного без змін ухвалою судової колегії обласного суду, визначено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 : земельну ділянку площею 242 кв.м залишено у спільному користуванні, ОСОБА_6 виділено земельну ділянку площею 128 кв.м, ОСОБА_3 - 64 кв.м. Суд виходив із розміру часток у праві спільної часткової власності: АДРЕСА_3 та неможливості поділу земельної ділянки.

Рішенням суду земельну ділянку загальною площею 242 м2 було залишено у спільному користуванні.

Таким чином проведення поділу в натурі земельної ділянки (яка за рішенням суду визначена земельною ділянкою загального користування), виділення та визнання за кожним із співвласників права користування земельною ділянкою, з врахуванням обставин справи, є неможливим.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати за власний рахунок незаконні прибудови розміром 6.05 м на 3.8 м, 1.58 м на 2.97 м та 1.58 м на 1.6 м, які зазначено в технічному паспорті домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 з відповідними позиціями 2-5, 2-3, 2-4.

Колегія суддів зазначає, що, обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачка ОСОБА_1 , наголошуючи на тому, що прибудови розміром 6.05 м на 3.8 м, 1.58 м на 2.97 м та 1.58 м на 1.6 м, які зазначено в технічному паспорті домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_2 з відповідними позиціями 2-5, 2-3, 2-4 є незаконними, жодних належних та допустимих доказів вказаному факту не надала.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності (частина четверта статті 357 ЦК України).

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

У технічному паспорті на домоволодіння, виготовленого на замовлення ОСОБА_1 по квартирі АДРЕСА_4 , вказано коридор 3,9 кв.м, коридор 1,8 кв.м, житлова 14,6 кв.м, втім не зазначено, що вказані добудови є незаконним (т.2 а.с.123-128).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог відхиляються.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.