Ухвала

31 липня 2023 року

місто Київ

справа № 520/3204/14-ц

провадження № 61-10404ск23

Верховний Суд, який діє у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліта Мехманівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчев Костянтин Леонтійович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, Управління Державного

архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про визнання недійними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договорів дарування, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості, знесення самочинно збудованого житлового будинку,

за позовом прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліта Мехманівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчев Костянтин Леонтійович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Юридичний департамент Одеської міської ради, про визнання недійними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договорів дарування, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор - заступник керівника Одеської обласної прокуратури 07 липня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області та прокурора, ухвалити в цій частині нове рішення, яким такі вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

І. Щодо визначення підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

На переконання заявника, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначив те, що:

- (1) відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з неправильним застосуванням приписів статей 203, 215, 387-388, 391 ЦК України.

Аналіз змісту поданої касаційної скарги дає Верховному Судові підстави для висновку, що наведені заявником перший та другий доводи (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), є неналежно викладеними та обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) (підпункт 1 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України).

Щодо вимог процесуального закону до викладу підстав касаційного оскарження судових рішень

І. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається певна постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Положеннями зазначеної статті передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Особа, яка подала касаційну скаргу, повинна врахувати, що у разі наведення посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у наведених у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

ІІ. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Підсумовуючи, Суд визначає, що у випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

ІІІ. Якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, у такій скарзі зазначається, щодо якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

ІV. У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Виконання особою, яка звертається до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, зазначених процесуальних вимоги має на меті унеможливити використання формального та беззмістовного викладу заявниками підстав касаційного оскарження. Тобто, заявник має не лише навести зміст відповідного пункту згаданих статей процесуального закону, а й викласти належне обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до цих правових норм.

Щодо оцінки наявності визначених заявником підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі

За наведених обставин, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, прокурор не аргументував, щодо якої саме норми права не сформульований правовий висновок Верховним Судом та як це вплинуло на правильність вирішення спору.

У поданій касаційній скарзі прокурор зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані рішення з неправильним застосуванням правил статей 203, 215, 387-388, 391 ЦК України.

За наведених обставини, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, заявник не навів передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судового рішення. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Тож заявник повинен подати виправлену касаційну скаргу, у якій навести та обґрунтувати підстави подання касаційної скарги, визначені відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

ІІ. Щодо сплати судового збору під час подання касаційної скарги

Судовий збір справляється за подання до суду апеляційноїі касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України (стаття 3 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

За змістом вимог касаційної скарги прокурор просить здійснити перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договорів дарування.

Сплата судового збору у справі № 520/3204/14-ц передбачена за вимогами немайнового характеру.

Оскільки позов до суду подано у 2014 році, розрахунок судового збору за подання позовної заяви здійснено відповідно до Закону України «Про судовий збір» у редакції станом на 23 жовтня 2013 року.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати в Україні станом на 01 січня 2014 року складав 1 218, 00 грн.

Сума судового збору за подання позовної заяви за вимогами немайнового характеру, з якою звернулася у 2014 році юридична особа у цій справі, становить 0 ,2 розміру мінімальної заробітної плати (243, 60 грн), тож за подання касаційної скарги підлягає сплаті судовий збір у розмірі 487, 20 грн (243, 60 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору потрібно суду надати документ, що підтверджує його сплату або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

ІІІ. Щодо підтвердження повноважень прокурора на звернення з касаційною скаргою

Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Касаційна скарга підписана заступником керівника Одеської обласної прокуратури - Максимом Раковичем. Проте, до касаційної скарги не додано доказів на підтвердження того, що М. Ракович обіймає посаду заступника керівника Одеської обласної прокуратури.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають службове посвідчення. Положення про службове посвідчення та його зразок затверджуються Генеральним прокурором.

Згідно з Положенням про службове посвідчення прокурора, затвердженим наказом Генеральної прокуратури України від 24 квітня 2020 року № 200, службове посвідчення прокурора є офіційним документом, який засвідчує належність посадової особи до системи органів прокуратури України, підтверджує її посаду, а також повноваження, визначені законодавством.

Зважаючи на викладене, заступник керівника Одеської обласної прокуратури має надати Верховного Суду копію згаданого документа на підтвердження його повноважень на підписання касаційної скарги у справі № 520/3204/14-ц.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються приписи статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, що якщо позивач (тут - заявник) не усуне недоліки позовної заяви (касаційної скарги) у строк, встановлений судом, заява (скарга) вважається неподаною і повертається позивачеві (заявникові) (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у цивільній справі за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліта Мехманівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчев Костянтин Леонтійович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, Управління Державного

архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про визнання недійними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договорів дарування, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості, знесення самочинно збудованого житлового будинку; за позовом прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Держави в особі Одеської міської ради, Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Марченко Аеліта Мехманівна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Наталія Артемівна, державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори Пенчев Костянтин Леонтійович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош Олена Миколаївна, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко Олександр Володимирович, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Юридичний департамент Одеської міської ради, про визнання недійними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та договорів дарування, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний