Провадження № 2/643/435/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Іванченко А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), звернулась до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (відповідач), в якому просить: - поновити позивачу строк на пред`явлення позовної заяви до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; - визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрований в реєстрі за № 21910, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 23262,00 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200,00 грн., всього заборгованості в загальному розмірі 24462,00 грн. (Виконавчий напис).

У подальшому, в заяві про долучення доказів, поданої 28.02.2023, позивачем пред`явлено одну вимогу, а саме про визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів у розмірі 24462,00 грн. на підставі Виконавчого напису. Виконавчий напис вчинений з грубим порушенням чинного законодавства, а саме. Позивач не отримував від відповідача вимогу про усунення порушень щодо погашення боргу, а отже заборгованість не може вважатись безспірною. Нотаріус всупереч вимог законодавства вчинив Виконавчий напис на підставі договору, який нотаріально не посвідчений.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.01.2023 дана цивільна справа передана на розгляд Московського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Судом на адресу відповідача направлено ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2023 про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 09.02.2023 про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою та доданими до неї документами була отримана відповідачем, проте правом надати відзив відповідач не скористався.

Треті особи про розгляд справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів.

Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно Виконавчого напису, вчиненого 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., зареєстрованого в реєстрі за № 21910, запропоновано стягнути з позивача, який є боржником за кредитним договором № 622984857 від 23.09.2019, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є відповідач, заборгованість за кредитним договором № 622984857 від 23.09.2019 у загальному розмірі 24462,00 грн.

Як вбачається з копії договору № 622984857, укладеного 23.09.2019 між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вказаний договір нотаріально не посвідчений.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

У постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17 висловлено наступні висновки щодо застосування норм права.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17.

Суд під час розгляду даної цивільної справи не вбачає підстав для відступлення від вказаних вище висновків щодо застосування норм права Верховного Суду.

Позиція суду

Повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що кредитний договір № 622984857 від 23.09.2019, укладений між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого згідно Виконавчого напису є відповідач, не був посвідчений нотаріально.

Враховуючи наведене та вказані вище висновки щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оцінюючи інші доводи та аргументи позивача, викладені в позовній заяві, а також інші надані позивачем докази, суд керується практикою Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України», згідно якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Ураховуючи підстави, з яких задоволено позовні вимоги, суд не вбачає необхідності надавати оцінку по суті іншим доводам і аргументам позивача, а також іншим наданим позивачем доказам.

Розподіл судових витрат

Оскільки позивач у вказаній категорії справ звільнена від сплати судового збору, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Представником позивача 28.02.2023 на адресу суду направлено заяву про долучення доказів, згідно якої представник позивача у тому числі просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. та долучити до матеріалів справи наступні документи: копію заяви про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви; копію ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2022; копію додаткової угоди № 1 від 30.11.2021; копію акту від 27.02.2023.

Представник відповідача 13.03.2023 направив на адресу суду заперечення на заяву про долучення доказів, згідно яких просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування зазначив, що вартість судових витрат суттєво завищена та неспівмірна з наданими послугами.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд керується таким.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц висловлено висновки щодо застосування норм права, згідно яких із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п. 40). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п. 44). Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності (п. 47).

Ураховуючи факту тотожність приписів ст. 137 ЦПК України та ст. 126 ГПК України, суд під час вирішення даної справи вважає за можливе також врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, яка звернула увагу на такі особливості розподілу витрат на правничу допомогу: «Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19) (п. 127).

Гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (п. 130, 131).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (п. 106).

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним (п. 143).

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис (п. 144).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права (п. 145).

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (п. 147)».

Повертаючись до обставин даної справи, суд встановив, що 30.11.2021 між позивачем та адвокатом Іванченко А.В. укладений договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги у визнанні Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно додаткової угоди № 1 від 30.11.2021 до договору про надання правової допомоги від 30.11.2021, укладеної між позивачем та адвокатом Іванченко А.В., остання зобов`язалась здійснювати представництво та захист інтересів позивача у суді першої інстанції, апеляційної інстанції та Верховного Суду.

Умовами вказаної додаткової угоди передбачено наступну вартість послуг: підготовка будь-яких заяв, клопотань, пояснень у цивільній справі про визнання Виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню 2000,00 грн. за одну сторінку; одне судове засідання 2000,00 грн.; попереднє консультування позивача, вивчення наданих ним документів, вивчення судової практики, визначення та погодження з позивачем правової позиції у справі 1000,00 грн. за 1 годину.

Відповідно до акту від 27.02.2023, укладеного між позивачем та адвокатом Іванченко А.В., у даній цивільній справі адвокат виконала наступні послуги: складення заяви про вжиття заходів забезпечення позову обсягом 7 сторінок вартість вказаної послуги складає 14000,00 грн.; складання позовної заяви обсягом 5 сторінок вартість вказаної послуги складає 10000,00 грн.; попереднє консультування позивача, вивчення наданих нею документів, вивчення судової практики, визначення та погодження з позивачем правової позиції у справі вартість вказаної послуги складає 1000,00 грн. Всього згідно акту надані правничі послуги на загальну суму 25000,00 грн.

Насамперед суд зауважує, що розмір гонорару адвокату в даній справі, який складає 25000,00 грн., перевищує розмір заборгованості, яка стягнута з позивача згідно Виконавчого напису (24462,00 грн.).

Між тим згідно п. 4 ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Оцінюючи складові витрат на професійну правничу допомогу, визначені представником позивача, суд керується таким.

Адвокатом Іванченко А.В. 21.02.2022 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, згідно якої адвокат просила зупинити стягнення у виконавчому провадженні, відкритому на підставі Виконавчого напису. Копія вказаної заяви додана до заяви про долучення доказів.

Також адвокатом Іванченко А.В. під час розгляду даної справи надано копію ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2022, постановленої у справі № 554/12001/22, згідно якої заяву адвоката Іванченко А.В. про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 66778792 про стягнення на підставі виконавчого напису № 121910, вчиненого 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення з особи на користь ТОВ «ФК» «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 24462,00 грн.

Вказана ухвала роздрукована із загальнодоступної частини Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим в ній знеособлені персональні дані учасників справи.

Позовна заява, яка розглядається в даній цивільній справі, була пред`явлена до Октябрського районного суду м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02.01.2023 позовну заяву було передано до Московського районного суду м. Харкова у зв`язку з тим, що розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова.

Оцінюючи зміст ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2022, постановленої у справі № 554/12001/22, та наявну в ній інформацію, а також співставляючи вказані дані з матеріалами даної цивільної справи, суд вважає доведеним, що вказана вище ухвала постановлена за заявою представника позивача про забезпечення позову, який розглядається в даній цивільній справі.

При цьому суд ураховує, що позовна заява розглядається Московським районним судом м. Харкова, а не Октябрським районним судом м. Полтави, який постановив ухвалу про забезпечення позову в даній справі, з незалежних від позивача причин а саме у зв`язку із відновленням територіальної підсудності судових справ Московського районного суду м. Харкова.

Ураховуючи наведене та завдання цивільного судочинства, визначені ст. 2 ЦПК України, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд вважає справедливим відшкодування в межах даної справи витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язаних із забезпеченням позову, оскільки позивач позбавлена можливості в інший спосіб ефективно захисти своє право на відшкодування вказаних витрат на правничу допомогу.

Представником позивача розмір гонорару за підготовку заяви про забезпечення позову визначено у фіксованому розмірі в сумі 14000,00 грн.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неспівмірності вказаного гонорару із складністю справи та обсягом матеріалів у справі, виходячи з такого.

В Україні протягом тривалого часу напрацьована стала практика забезпечення позову у вказаній категорії справ.

Так, у Постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 902/1264/20 зазначено наступне: «Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що у випадку оскарження в судовому порядку виконавчого напису нотаріуса шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі такого виконавчого напису є адекватним та ефективним способом забезпечення позову».

Ураховуючи наявність вказаної практики Верховного Суду, а також особливості даної категорії справ, суд вважає неспівмірним із складністю справи розмір гонорару адвоката за підготовку заяви про забезпечення позову, який складає 14000,00 грн.

Також суд звертає увагу, що виходячи з наданих адвокатом документів, підготовка заяв не включала в себе вивчення наданих позивачем документів, вивчення судової практики, визначення правової позиції у справі, оскільки вказані види робіт адвокатом виокремлені в самостійну правничу послугу та окремо оцінені в 1000,00 грн.

Ураховуючи складність справи, обсяг матеріалів у справі, а також вимоги розумності, справедливості, добросовісності та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесенні останньою витрати на правничу допомогу адвоката з питань підготовки заяви про забезпечення позову - в розмірі 3000,00 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката з питань попереднього консультування позивача, вивчення наданих нею документів, вивчення судової практики, визначення та погодження з позивачем правової позиції у справі - в розмірі 1000,00 грн.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 300/3178/20, до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань, у зв`язку з чим витрати на вказану правову допомогу також підлягають розподілу між сторонами.

Ураховуючи складність справи, обсяг матеріалів у справі, а також вимоги розумності, справедливості, добросовісності та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача вказані витрати у повному обсязі в сумі 1000,00 грн.

Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язану із складанням позовної заяви, в розмірі 10000,00 грн.

Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неспівмірності вказаного гонорару із складністю справи та обсягом матеріалів у справі, виходячи з такого.

В Україні протягом тривалого часу напрацьована стала практика розгляду вказаної категорії справ.

Зазначена обставина підтверджується у тому числі фактом посилання в позовній заяві на відповідну практику Великої палати Верховного Суду, фактом застосування судом під час вирішення даної цивільної справи релевантної практики Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що в якості додатків до позовної заяви зазначені фактично ті ж самі документи, які надавались до заяви про забезпечення позову. Таким чином, підготовка позовної заяви не потребувала опрацювання адвокатом будь-яких додаткових документів, крім тих, які вже досліджувались нею під час подання заяви про забезпечення позову.

Також, як вже зазначалось судом, виходячи з наданих адвокатом документів, підготовка позовної заяви не включала в себе вивчення наданих позивачем документів, вивчення судової практики, визначення правової позиції у справі, оскільки вказані види робіт адвокатом виокремлені в самостійну правничу послугу та окремо оцінені в 1000,00 грн.

Ураховуючи наведене, наявність вказаної вище практики Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, а також наявність усталених підходів до визначення способу захисту та предмету доказування в даній категорії справ, які не характеризуються надмірною складністю, суд вважає неспівмірним із складністю справи розмір відшкодування гонорару за підготовку позовної заяви, який дорівнює 10000,00 грн.

Ураховуючи складність справи, обсяг матеріалів у справі, а також вимоги розумності, справедливості, добросовісності та пропорційності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесенні останньою витрати на правничу допомогу адвоката з питань підготовки позовної заяви - в розмірі 2000,00 грн.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн.

Одночасно суд відхиляє доводи представника відповідача щодо ненадання доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу (касового чеку, квитанції до прибуткового касового ордеру тощо) з огляду на таке.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19).

Ураховуючи наведене, ненадання позивачем доказів фактичного понесення нею витрат на професійну правничу допомогу не позбавляє позивача права отримати відшкодування вказаних витрат з боку відповідача.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Іванченко Анастасії Валеріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Подолянко Іван Андрійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 12.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, зареєстрований в реєстрі за № 21910, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» заборгованості в загальному розмірі 24462,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (юридична адреса: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, буд. 12, оф. 177, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Верховної Ради, будинок 34, офіс 511, ) на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яності дві гривні сорок копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (юридична адреса: м. Київ, вул. Хоткевича Гната, буд. 12, оф. 177, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Верховної Ради, будинок 34, офіс 511, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 09.08.2023.

Суддя Д.А. Крівцов