Провадження № 2/522/1124/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків. В обґрунтування позову позивач вказує, що позивач ОСОБА_2 , здійснюю діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області, що підтверджується посвідченням № 0315 від 13.03.2019. На примусовому виконанні у приватного виконавця Качурки В.В. перебувало виконавче провадження № 30107252 із примусового виконання виконавчого листа № 522/19690/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18.09.2019, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 250 000 доларів США, що еквівалентно 7 003 828,25 грн. за курсом НБУ станом на 06.11.2018.

Позивач зазначає, що приватним виконавцем Качуркою В.В. виконавче провадження боржником за яким виступав ОСОБА_1 , здійснювалось у цілковитій відповідності із законом, проте ОСОБА_1 подавав 15 скарг на дії приватного виконавця, які були визнані необгрунтованими.

Подання такої кількості скарг зумовило необхідність залучення приватним виконавцем Качуркою В.В. фахівця у галузі права для надання правової допомоги, що пов`язана із оскарженням дій виконавця у виконавчому провадженні № 60107252, із метою чого був укладений договір про надання юридичних послуг № 03/10 від 03.10.2019 із адвокатом Яновським В.С.

Так, відповідно до п. 1.1 договору № 03/10 від 03.10.2019 Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати на належному рівні юридичні послуги відносно оскарження дій Замовника, вчинених в межах виконавчого провадження № 60107252.

Згідно з актами приймання-передачі наданих послуг позивачем було прийнято надані адвокатом Яновським В.С. наступні послуги, що пов`язані із оскарженням дій виконавця у виконавчому провадженні № 60107252:

За актом № 1 від 31.10.2019-на суму 31 500 грн;

За актом № 2 від 26.11.2019 - на суму 15 500 грн;

За актом № 3 від 31.12.2019 - на суму 5 000 грн;

За актом № 4 від 31.12.2019 - на суму 5 500 грн;

Заактом№ 1/1 від 31.01.2020-на суму 27 000 грн;

За актом № 12/1 від 07.12.2020 - на суму 6 000 грн.

Загалом на суму 90 500 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 2306 від 28.04.2021 року, № 2305 від 28.04.2021 року, № 2304 від 28.04.2021 року, № 2309 від 29.04.2021 року, № 2310 від 29.04.2021 року та № 2307 від 29.04.2021 року позивачем було перераховано на користь адвоката Яновського В.С. грошові кошти в сумі 90500 грн в якості плати за надані послуги, що пов`язані із наданням правової допомоги при оскарженні дій приватного виконавця Качурки В.В. в межах виконавчого провадження № 60107252.

Позивач вважає, що грошові кошти в сумі 90500 грн мають бути відшкодовані ОСОБА_1 як збитки, що зумовлені отриманням правової допомоги (юридичних послуг) у зв`язку системним та безпідставним оскарженням дій приватного виконавця у виконавчому провадженні № 60107252.

Ухвалою суду від 18 серпня 2021 року справу прийнято до провадження.

Від відповідача 20 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву відповідач заперечував проти задоволення позову, вказав, що підстави оскарження дій виконавця були обгрунтованні, а витрати на правову допомогу не є збитками.

Ухвалою суду від 23 серпня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 02 серпня 2023 року з`явився позивач ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_5 .

Позивач та його адвокат наполягали на задоволенні позову з підстав зазначених у позові та письмових поясненнях по справі.

Представник відповідача наполягав на відмові в задоволенні позову з підстав визначених у відзиві та письмових заявах.

Суд, заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 , здійснює діяльність приватного виконавця у виконавчому окрузі Одеської області, що підтверджується посвідченням № 0315 від 13.03.2019. На примусовому виконанні у приватного виконавця Качурки В.В. перебувало виконавче провадження № 30107252 із примусового виконання виконавчого листа № 522/19690/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси 18.09.2019, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 250 000 доларів США, що еквівалентно 7 003 828,25 грн. за курсом НБУ станом на 06.11.2018.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 оскаржував дії приватного виконавця до суду, що видав виконавчий документ:

1) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

2) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

3) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

4) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги надії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

5) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

6) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

7) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2019 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

8) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2019 по справі № 522/19690/18, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 15.02.2021, було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

9) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

10) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.01.2020 по справі № 522/19690/18 було відмолено ОСОБА_1 у задоволенні скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252.

11) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2020 по справі № 522/19690/18 скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Качурки В.В. у виконавчому провадженні № 60107252 було залишено без розгляду.

Крім того, ОСОБА_1 також подав 4 скарги на дії приватного виконавця Качурки В.В. до Міністерства юстиції України (від 05.11.2019 року, 20.11.2019 року, 03.12.2019 року та 05.11.2020 року), наголошуючи на вчиненні приватним виконавцем дисциплінарного проступку, та 1 скаргу до Ради приватних виконавців України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 Цивільного кодексу України.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом позовної заяви позивач ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (пункт 269).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідачем слушно на підтвердження своєї правової позиції наведено Постанову Верховного Суду України у справі № 910/12945/19 від 01.06.2020 року.

Так, у вказаній постанові зроблено висновок, що Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.(Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.)

Позивач у Відповіді на відзив від 23.08.2022 року заперечуючи проти застосування вказаної постанови у даній справі зазначає, що позивач поніс збитки внаслідок оплати послуг адвоката, наданих через оскарження дій приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а також подання скарг до Міністерства юстиції України та Ради приватних виконавців України. Стягнення зі скаржника витрат на професійну допомогу під час розгляду таких скарг чинним законодавством не передбачено.

Суд критично відноситься до вказаного твердження позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України « Розподіл витрат, пов`язаних з розглядом скарги» судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №913/869/14. Остаточним судовим рішенням у цій справі було стягнуто з боржника (який оскаржував постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження) на користь приватного виконавця витрати на правову допомогу адвоката, оскільки у задоволені скарги було відмовлено.

Щодо стягнення збитків з відповідача за оплату правової допомоги через подання скарг до Міністерства юстиції України та Ради приватних виконавців України суд зазначає наступне.

Згідно статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст.1166 ЦК, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Суд вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов`язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач в межах поданих до суду скарг на дії виконавця мав можливість, але не скористався механізмом стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Що стосується витрат на правову допомогу через оскарження відповідачем дій позивача до Міністерства юстиції України та Ради приватних виконавців України, суд вказує, що вказані витрати позивача на юридичний супровід не можна вважати збитками в розумінні цивільного законодавства, а тому суд не вбачає жодних правових підстав для задоволення позову в цій частині та в цілому.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурка В`ячеслава Вікторовича до ОСОБА_1 про стягнення збитків відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 07.08.2023 року.

Суддя Р. Д. Абухін

02.08.23