Ухвала

27 липня 2023 року

м. Київ

справа № 759/6114/22

провадження № 61-10832ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду

від 14 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу про звільнення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Державної інноваційної фінансово-кредитної установи щодо видання наказу про звільнення ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви про звільнення

від 27 січня 2022 року; зобов`язати Державну інноваційну фінансово-кредитну установу видати на підставі поданої позивачем заяви про звільнення від 27 січня 2022 року наказ про звільнення позивача 27 січня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої

статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю; стягнути з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь позивача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку у сумі 75 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада

2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Державну інноваційну фінансово-кредитну установу видати на підставі поданої заяви про звільнення від 27 січня 2022 року наказ про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.

Стягнуто з Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 75 000,00 грн.

Скасовано наказ Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

від 27 червня 2022 року № 65-к/тр «Про припинення трудового договору».

Зобов`язано Державну інноваційну фінансово-кредитну установу внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про недійсність запису № 41 про її звільнення 27 червня 2022 року за прогул без поважних причин згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України на підставі наказу від 27 червня 2022 року № 65-к/тр «Про припинення трудового договору».

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У липні 2023 року Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, шляхом формування документа у системі «Електронний суд», звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

вцивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та

у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема, малозначних справ; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати

у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише

за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову

в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява

або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі заявлені вимоги як немайнового характеру, а саме: визнання протиправною бездіяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи щодо видання наказу про звільнення ОСОБА_1 на підставі поданої заяви про звільнення від 27 січня 2022 року; зобов`язання Державної інноваційну фінансово-кредитну установи видати на підставі поданої позивачем заяви про звільнення від 27 січня 2022 року наказ про звільнення позивача 27 січня 2022 року за власним бажанням відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю.

Так і майнового характеру - стягнення вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку (75 000,00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень

із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19

ЦПК України.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті

в порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги:предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства

та судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення

у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки Державна інноваційно фінансово-кредитна установа подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інноваційної фінансово-кредитної установи про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу про звільнення відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць