Справа № 369/8318/22
Провадження № 2/369/1818/23
01.06.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Волчка А.Я.,
при секретарі Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав, -
У вересні 2022 року Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розлучення проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 240048,67 грн.
Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина. Оскільки відповідач з дитиною не спілкується, ухиляється від його виховання, свідомо нехтує своїми обов`язками, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з нього на її користь витрати по сплаті судового збору.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2022 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі.
У судове засідання Позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримала та просила його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не подав, ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками не отримав, вказана кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Причини неможливості подати відзив суду не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської областіу судове засідання не з`явилася, подали до суду заяву від 24.01.2023 про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали та просили задовольнити.
Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із таких підстав.
Судом встановлено, 10.02.2007 між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб.
Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Київської області, 06.08.2007 у Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 19 та видано свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .
Де зазначено, що батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_4 .
На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.04.2012 шлюб, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 лютого 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 31- розірвано. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_4 прізвище - " ОСОБА_5 ".
У подальшому, у зв`язку з укладенням шлюбу 03.03.2017 з ОСОБА_6 Позивач змінила прізвище на " ОСОБА_7 ".
Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 квітня 2012 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, на користь ОСОБА_4 на утримання їх дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 03 березня 2012 року та до досягнення дитиною повноліття.
З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21 липня 2022 року вбачається, що згідно з виконавчим листом Києво-Святошинського районного суду Київської області №2-1537/12 від 26 квітня 2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальний розмір заборгованості, станом на 30 червня 2022 року становить 240048,67 грн.
Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Бучанського району Бучанського району Київської області №1610 від 29 листопада 2022 року затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії заяви ОСОБА_2 від 31 серпня 2022 року вбачається, що з позовними вимогами він згоден і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її матеріального забезпечення.

Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.

На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 19.05.2003 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , паспорт номер НОМЕР_5 , виданий 19.04.2017, адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області 19.05.2003 року, місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, , адреса: 08112, Київська область, Бучанський район, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2.

Суддя Андрій ВОЛЧКО