Провадження №2/369/4989/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я.., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №369/10164/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

03.08.2023 Представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно подано до суду заву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, 23 січня 2019 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 184 (надалі - Попередній договір).

За цим договором у строк до тридцять першого березня дві тисячі двадцятого року ПРОДАВЕЦЬ зобов`язується передати у власність ПОКУПЦЯ з укладенням договору купівлі-продажу (далі - ОСНОВНИЙ ДОГОВІР), а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_2, по АДРЕСА_3 , під № 133/25 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та ОСНОВНИМ ДОГОВОРОМ.

Згідно з пунктом 3 Попереднього договору Сторони домовились про такі умови ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ: ПРОДАВЕЦЬ зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_4 (сто тридцять три дріб двадцять п`ять) багатоквартирний житловий будинок до кінця першого кварталу дві тисячі двадцятого року, в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира; квартира АДРЕСА_5 в житловому будинку згідно плану забудови земельної ділянки знаходиться на четвертому поверсі і буде передана Покупцю по Основному договору в наступному вигляді: на стінах буде виконана штукатурка, будуть виведені провода для підключення світильників, розеток і вимикачів, електричні схеми будуть зібрані в розподільчих коробках, буде встановлено лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру, будуть встановлені сталеві радіатори 21 типу, з розмірами згідно теплотехнічного розрахунку, буде встановлено запорну арматуру на вводах води і газу, встановлено лічильник газу і двоконтурний (турбінного типу) котел на опалення і гаряче водопостачання. Вхідні двері в квартиру сталеві;

Договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше тридцять першого березня дві тисячі двадцятого року: ціна продажу - 420 000 (чотириста двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 15 119 (п`ятнадцять тисяч сто дев`ятнадцять) доларів США.

Ціна за 1 кв.м. квартири становить 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1 кв.м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною цим попереднім договором, витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ сторони сплачують порівну.

На виконання пункту 4 Попереднього договору при його укладенні на підтвердження намірів сторін ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняв грошову суму (аванс) в розмірі 419 900,00 грн. (чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), що на день укладення попереднього договору еквівалентно 15 115 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятнадцять) доларів США, та підтверджується укладеним Сторонами Попереднім договором.

Ні станом на 31 березня 2020 року, ні станом на момент подання позову Основний договір укладено не було, жодних пропозицій щодо його укладення від Відповідача не надходило, квартира не завершена будівництвом, не введена в експлуатацію та не передана у власність ОСОБА_1 , грошові кошти (аванс) не повернуто.

У червні 2023 року Позивач засобами поштового зв`язку направила Відповідачеві вимогу про повернення коштів, однак відповіді на вказану вимогу отримано не було.

31.07.2023 відповідач ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду м. Києва щодо неплатоспроможності боржника (справа 911/2331/23.)

Відповідач ухиляється від повернення одержаного авансу, який є значним для Позивача як особи пенсійного віку.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 січня 2019 року між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за № 184 (надалі - Попередній договір).

За цим договором у строк до тридцять першого березня дві тисячі двадцятого року ПРОДАВЕЦЬ зобов`язується передати у власність ПОКУПЦЯ з укладенням договору купівлі-продажу (далі - ОСНОВНИЙ ДОГОВІР), а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_2, по АДРЕСА_3 , під № 133/25 та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, електроенергії), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та ОСНОВНИМ ДОГОВОРОМ.

Згідно з пунктом 3 Попереднього договору Сторони домовились про такі умови ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ: ПРОДАВЕЦЬ зобов`язується збудувати на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої - :03:006:0031, що знаходиться в АДРЕСА_4 (сто тридцять три дріб двадцять п`ять) багатоквартирний житловий будинок до кінця першого кварталу дві тисячі двадцятого року, в якому буде розташовуватись вищезазначена квартира; квартира АДРЕСА_5 в житловому будинку згідно плану забудови земельної ділянки знаходиться на четвертому поверсі і буде передана Покупцю по Основному договору в наступному вигляді: на стінах буде виконана штукатурка, будуть виведені провода для підключення світильників, розеток і вимикачів, електричні схеми будуть зібрані в розподільчих коробках, буде встановлено лічильники холодної води та електрики, буде заведена електрика в квартиру, будуть встановлені сталеві радіатори 21 типу, з розмірами згідно теплотехнічного розрахунку, буде встановлено запорну арматуру на вводах води і газу, встановлено лічильник газу і двоконтурний (турбінного типу) котел на опалення і гаряче водопостачання. Вхідні двері в квартиру сталеві;

Договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше тридцять першого березня дві тисячі двадцятого року: ціна продажу - 420 000 (чотириста двадцять тисяч) гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 15 119 (п`ятнадцять тисяч сто дев`ятнадцять) доларів США.

Ціна за 1 кв.м. квартири становить 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

У випадку зміни загальної площі квартири більше або менше ніж на 1 кв.м., сторони зобов`язуються сплатити різницю за ціною, визначеною цим попереднім договором, витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ сторони сплачують порівну.

На виконання пункту 4 Попереднього договору при його укладенні на підтвердження намірів сторін ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_3 прийняв грошову суму (аванс) в розмірі 419 900,00 грн. (чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), що на день укладення попереднього договору еквівалентно 15 115 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятнадцять) доларів США, та підтверджується укладеним Сторонами Попереднім договором.

Ні станом на 31 березня 2020 року, ні станом на момент подання позову Основний договір укладено не було, жодних пропозицій щодо його укладення від Відповідача не надходило, квартира не завершена будівництвом, не введена в експлуатацію та не передана у власність ОСОБА_1 , грошові кошти (аванс) не повернуто.

31.07.2023 відповідач ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду м. Києва щодо неплатоспроможності боржника (справа 911/2331/23.)

У червні 2023 року Позивач засобами поштового зв`язку направила Відповідачеві вимогу про повернення коштів, однак відповіді на вказану вимогу отримано не було.

Відповідач ухиляється від повернення одержаного авансу, який є значним для Позивача як особи пенсійного віку.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З огляду на надану суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обтяжити яке просить позивач, належить відповідачу на праві власності.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет даного позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Стороною позивача наведені причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, та обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню підлягає, оскільки на даний час судом встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №369/10164/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів- задвольнити

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 50 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224), яка належить на праві власності ОСОБА_3 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_3 : АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Андрій Волчко