Справа № 141/269/23
Провадження № 2-др/141/2/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року смт Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.

при секретарі судового засідання Рожковій Л.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 141/269/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала цивільна справа № 141/269/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час.

Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 04 липня 2023 року у справі № 141/269/23 в задоволенні позову відмовлено.

10.07.2023 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 141/269/23 про розподіл судових витрат, а саме стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 141/269/23 за надання правової допомоги, у розмірі 4000,00 грн.

Ухвалою суду від 10.07.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні заяву представника відповідача адвоката Андрєєва М. А. від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі №141/269/23 на 20.07.2023.

Судове засідання, призначене на 20.07.2023, не відбулось та було відкладено на 01.08.2023, оскільки в період з 15.07.2023 по 30.07.2023 суддя Климчук С.В. перебував у щорічній оплачуваній відпустці згідно наказу про відпустку № 32-в/к від 27.06.2023 та наказів про відкликання з відпустки № 44-в/к від 13.07.2023 та № 49-в/к від 31.07.2023.

31.07.2023 до суду надійшло заперечення ОСОБА_2 від 31.07.2023 на заяву від 08.07.2023 про стягнення понесених судових витрат. В обґрунтування заперечення зазначено, що адвокат Андрєєв М.А. як на доказ оплати наданих послуг за договором про надання правової допомоги посилається на квитанцію від 01.05.2023, згідно якої фізична особа ОСОБА_3 здійснив оплату коштів фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 у розмірі 4000,00 грн. З огляду на викладене, витрати на професійну правничу допомогу понесла третя особа, яка не є учасником справи № 141/269/23 ОСОБА_3 , а не відповідач ОСОБА_1 . Окрім того, оплату отримано ФОП ОСОБА_4 , а також відсутній акт про надання послуг, погоджений із ОСОБА_1 , а тому квитанція від 01.05.2023, долучена до заяви про стягнення понесених судових витрат, є неналежним доказом. Також ОСОБА_2 вважає, що заявником порушено вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки у справі № 141/269/23 жодних заяв від ОСОБА_1 щодо стягнення 4000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу не надходило, а тому просить відмовити в задоволенні заяви від 08.07.2023 про стягнення понесених судових витрат у розмірі 4000,00 грн.

Сторони у справі № 141/269/23, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 01.08.2023, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За вказаних обставин, враховуючи строки розгляду заяви, суд вважає за можливе проводити розгляд заяви від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 141/269/23 у відсутність сторін та їх представників.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи № 141/269/23 та заяву представника ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі № 141/269/23 про розподіл судових витрат, доходить наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилом п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 2 ст. 632 ЦК України). Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому ст. 270 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи, про що неодноразово вказувалося Верховним Судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

А у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу».

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Як установлено судом, що на підтвердження здійснених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги № 110223 від 11.02.2023 та квитанцію № 18МС-Т357-2163-61ММ від 01.05.2023 про переказ грошових коштів в сумі 4000,00 грн.

Зокрема, як вбачається з договору про надання правової допомоги № 110223, укладеного 11.02.2023 між адвокатом Андрєєв М.А. та Швидкою А.О. (замовником), адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядок та у строки, обумовлені сторонами (п.1.1 договору).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги становить 1000,00 (одна тисяча) гривень за годину, умови та порядок розрахунків визначаються сторонами. За домовленістю сторін, оплата правової допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу.

Згідно пунктів 6.3 та 6.6 договору сторони в цьому договорі виступають виключно від свого імені та в своїх інтересах та гарантують свободу договірних відносин від претензій третіх осіб. Зміни, доповнення до цього договору можуть вноситися виключно у письмовому вигляді.

Натомість, відповідач та її представник не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), платіжні документи про оплату таких послуг, позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Поряд з цим, із квитанції № 18МС-Т357-2163-61ММ від 01.05.2023 вбачається, що ОСОБА_3 здійснив оплату ФОП ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 4000,00 грн, призначення платежу: за складання відзиву на позов у справі № 141/269/23, в інтересах ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи № 141/269/23 докази та письмове заперечення ОСОБА_2 , приймаючи до уваги той факт, що заявником ОСОБА_1 та її представником адвокатом Андрєєвим М.А. не надано детального опису робіт (наданих послуг), а також належних доказів на підтвердження понесених саме відповідачем витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 141/269/23 у розмірі 4000,00 грн., оскільки оплату коштів адвокату Андрєєву М.А. здійснила не ОСОБА_1 , а третя особа ОСОБА_3 , який не є стороною у справі № 141/269/23, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Андрєєва М.А. від 08.07.2023.

Відповідно до частини п`ятої статті 270 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

За вказаних фактичних обставин справи № 141/269/23, суд доходить висновку, що правові підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи, відсутні.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1.У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Андрєєва Микити Андрійовича від 08.07.2023 про ухвалення додаткового рішення у справі №141/269/23 про розподіл судових витрат відмовити.

2.Копію ухвали суду направити сторонам у справі.

Ухвалу суду оформлено та виготовлено 07.08.2023 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Климчук