Дата документу 26.07.2023Справа № 552/2699/21
Провадження № 2/554/7258/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.05.2006 року в розмірі 34570,46 грн., яка складається з наступного: 27121,38 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 27121,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 7449,08 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 нараховано комісії та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 22.05.2006 року, згідно якої отримала початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 12600 грн.

ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви, підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, зобов`язання за вказаним договором не виконав.

В редакції умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року згідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181 дня з моменту порушення зобов`язання клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна Голд».

У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 12.05.2021 року має заборгованість в сумі 34570,46 грн., яка складається з наступного: 27121,38 грн. заборгованість за тілом кредиту; в тому числі 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 27121,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 7449,08 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 нараховано комісії.

На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість по договору про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів банку.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 04.06.2021 року дану цивільну справу направлено за підсудністю до Октябрського районного суду м.Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.08.2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34570,46 грн. та судовий збір у сумі 2270 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначив, що враховуючи відсутність відповідачки на території України, необізнаність про розгляд судової справи і як наслідок неприбуття в судові засідання, неотримання позову з додатками, ненадання відзиву, неотримання своєчасно заочного рішення і неможливість своєчасно його оскаржити призвело до порушення її прав.

Вказав на те, що доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, банком не надано. До позову не додано Правил користування платіжною картою і доказів ознайомлення з ними відповідачем. Крім того, не зрозуміло чим керувався банк, нарахувавши відповідачу проценти згідно п.2.1.2.12 Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 року. З тих же підстав не зрозуміло як позивач відповідно до п.3.2,3.3 Договору про надання банківських послуг із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у подальшому збільшив розмір кредитного ліміту до 12600 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. При цьому, залишено поза увагою суду, що в заяві вказано, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії картки НОМЕР_1 до 05/13, а ліміт було збільшено 30.05.2006 року, 28.09.2009 року, 06.10.2009 року, 23.10.2009 року, 27.11.2010 року, 22.12.2010 року, 20.01.2011 року, 18.03.2011 року, 31.01.2017 року, і зменшено 05.01.2021 року.

Відсутні будь-які докази отримання відповідачем наступних карток: 978906 (14.05.2013-07/16); НОМЕР_2 (14.05.2013-08/16); НОМЕР_3 (24.01.2016 01/20); НОМЕР_3 (24.01.2016 01/20); НОМЕР_4 (15.02.2020 -01/24), відсутнє фото відповідачки з картками під час їх отримання і не зрозуміло за яким кредитним договором мали бути видані кредитні картки. В тексті заяви номер кредитної картки не вказано.

Отже, враховуючи непогодження з ОСОБА_1 збільшення кредитного ліміту, розміру відсотків, списання страховки за договором страхування кредитного ліміту (відсутній в додатках), погашення відсотків з інших карток та за рахунок кредиту, непогодження відсотків за користування кредитним лімітом та відсотків за прострочений кредит, всіх істотних умов договору, відсутність доказів отримання кредитної картки НОМЕР_1 та будь-яких доказів перерахування кредитних котів на картку чи на рахунок відповідача, не надано до суду виписки по рахунку відповідача, - відсутні підстави для задоволення позовних вимог (а.с.95-101).

Позивач надав до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначив зокрема, що в анкеті-заяві встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Згідно підписаної заяви клієнт підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги УІП. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило, більше того відповідач активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. А саме: 18.07.2016 року, 22.07.2016 року, 10.05.2016 року. Відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, оскільки відповідачем було самостійно оформлено послугу «Страхування кредитного ліміту». Як вбачається з виписки по рахункам, 27.03.2016 року відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка». З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором.

Згідно умов договору, у разі закінчення строку дії карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії). Відповідач звернувся в банк з заявою про перевипуск картки, тобто надання картки з новим строком дії. Тому, вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Оскільки перевипуск карти не являється укладенням нового кредитного договору в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Строк випущеної картки до останнього дня 01.2024 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 21.05.2021 року до спливу строку позовної давності (а.с.112-120).

Ухвалою суду від 05.07.2023 року заяву відповідача задоволено, заочне рішення суду від 16.08.2021 року скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання сторони позивача про розгляд справи у відсутність свого представника.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник до суду не з`явилися, в наданій заяві адвокат просив про розгляд справи у відсутність.

Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.ст.211,223 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 22.05.2006 року, згідно якої отримала початковий кредитний ліміт в сумі 250,00 грн. (а.с.20).

Договір був укладений шляхом оформлення і підписання заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували.

Згідно матеріалів позову, банком на підставі договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку; у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 12600 грн. (31.01.2017 року)і зменшено 05.01.2021 року до 0,00 грн. (а.с.11- довідка).

У відповідності до виписки з кредитного рахунку відповідача, ОСОБА_1 розпочала використання кредитної картки шляхом зняття кредитних коштів 13.03.2007 року, а з 16.03.2007 року розпочала внесення коштів на картку (а.с.39-52).

Відповідно до частин першої, другої статті207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В наявній в матеріалах справи заяві від 22.05.2006 року, яка підписана ОСОБА_1 (а.с. 20), відсутні будь-які застереження про ознайомлення і згоду відповідача із Умовами та Правилами Банку і Тарифами, в редакції яка надана суду; підтвердження отримання повної інформації про умови кредитування, зобов`язання ознайомлюватися із змінами до таких Умов та Правил.

Більше того, банком взагалі не надані до суду «Тарифи», а Умовами та правилами надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови (а.с.21-26).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії за обслуговування, страховки, і саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22.05.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22.05.2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, комісії та страховки, надані Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Погашення кредиту це поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважається простроченими.

Прострочене тіло кредиту це частина використаного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем ОСОБА_1 але не погашено, або погашено частково у не повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що відповідач має заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 27121,38 грн., та надав розрахунок заборгованості, виписку про рух коштів у відповідача.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач сплачувала кошти за користування кредитом, які були зараховані позивачем на часткове погашення заборгованості по відсоткам, та іншим платежам (а.с.78-83).

Однак, суд, критично ставиться до нарахованої банком заборгованості, оскільки, як вбачається із довідки про зміну умов кредитування, встановлений кредитний ліміт змінювався, а саме: починаючи з 30.05.2006 року становив 250 гривень; з 28.08.2009 року становив 289,76 гривень; з 06.10.2009 року становив 250 гривень, з 23.10.2009 року - 3700 гривень, з 27.11.2010 року - 4300 гривень, 22.12.2010 року 5100 гривень, з 20.01.2011 року 6100 гривень, з 22.02.2011 року 8100 гривень, з 18.08.2011 року 10 100 гривень, з 31.01.2017 року 12600 гривень, з 05.01.2021 року кредитний ліміт знижено до 0,00 гривень (а.с.18 ).

Тобто, в даному випадку тіло кредиту не може становити більше встановленого кредитного ліміту а саме не більше 12600 гривень. У вказану суму не входять відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати по оформленню кредиту, страховки тощо, оскільки такі не були передбачені в заяві про видачу кредитної картки із встановленим кредитним лімітом.

Таким чином, протягом строку дії кредитного договору від 22.05.2006 року кредитний ліміт наданий ОСОБА_1 не перевищував 12600 гривень, а отже твердження позивача про те, що розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту становить 27121,38 гривень суд вважає необґрунтованим.

Судом встановлено, що станом на 12.05.2021 року ОСОБА_1 шляхом внесення готівки на рахунок так і шляхом автоматичного погашення простроченої заборгованості, зарахування з іншого банківського рахунку, загалом сплатила на кредитний рахунок 17 331,61 гривень, що свідчить про значну переплату отриманих коштів.

На підставі наведеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що відповідачем було сплачено банку суму, що перевищує розмір отриманого кредиту, відповідно до наданого банком розрахунку, свідчить про відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед банком на час розгляду справи в суді.

Оскільки між сторонами не було погоджено розмір процентів, а тому суд вважає, що здійснення зарахування позивачем частини коштів, які проплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитом в рахунок погашення процентів не ґрунтуються на вимогах закону, відтак наданий позивачем розрахунок суд вважає таким, що не ґрунтується на домовленості сторін та не приймає до уваги.

Суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №127/6915/19, згідно якого обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовам та Правилам надання банківських послуг, Правилам користування платіжною карткою та Тарифами банку, відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків та комісії, які були стягнуті позивачем за рахунок коштів, які вносив відповідач на погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом банком не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявну заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем, що є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,267,268 ЦПК України, ст.ст.526,530,1050,1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Суддя А.М.Чуванова