КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №761/6214/23 Головуючий у 1 інстанції: Сіромашенко Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Желтухін Є.О. звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив:

1. зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини - ОСОБА_4 2016 року народження;

2. визначити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні ОСОБА_4 , 2016 року народження:

1) 1-ий, 3-ий вівторок щомісяця з 17:00 до 21:00;

-кожного четверга з 17:00 до 21:00;

-2-га, 4-та субота (неділя) щомісяця з 11:00 суботи до 20:00 неділі;

-щороку з 06.01 - 17:00 до 08.01 - 17:00; щороку з 24.12 - 16:00 до 26.12 - 10:00; щороку з 30.12- 11:00 до 03.01 - 12:00;

-у період зимових канікул дитини (не менше ніж 7 календарних днів);

-у період літніх канікул дитини (не менше ніж 14 календарних днів).

2) щороку місце та час святкування дня народження дитини батьки визначають спільно та не перешкоджають один одному бути присутніми на святі.

3) у період канікул кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дитиною, ніж це передбачено загальним погодженим графіком, та відпочивати разом з нею як на території України так і за її межами.

4) батьки попередньо погоджують між собою кожну поїздку з дитиною за межі Київської області (вказуючи місце перебування дитини). У разі, якщо така поїздка припадатиме на день побачення батька з дитиною - переносити таку зустріч на інший погоджений батьком час.

5) батьки зобов`язуються забезпечити дитині якісні умови проживання, харчування та відпочинку за власний рахунок; негайно повідомляти один одного про прибуття до місця відпочинку, а також заздалегідь попереджати про час повернення до місця постійного проживання дитини із зазначенням дати приїзду, транспортного засобу, його реєстраційного номера чи номера рейсу, місця та часу прибуття.

6) місце шкільного навчання (у тому числі його зміна) дитини батьками визначається спільно. Також кандидатура особи, з числа тих, хто супроводжує дитину до місця шкільного навчання (няня, гувернантка, водій тощо) та з нього, мають бути погоджені між батьками.

7) мати має повідомляти батьку на його прохання всю інформацію про час, місце, розклад за яким дитина займається поза школою (спортивні секції, курси іноземних мов, танці тощо).

8) батько має право отримувати від матері всю інформацію щодо проведення батьківських (шкільних) зборів та має право бути присутнім на них, незалежно від присутності на них матері.

9) мати повинна інформувати батька про здоров`я дитини. У разі, якщо дитина захворіла і це впливає на графік побачень батька та дитини, мати має документально підтвердити факт захворювання.

10) спілкування батька з дитиною має відбуватися на території фактичного проживання батька або на його розсуд та за відсутності матері.

30 березня 2023 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового графіку побачень позивача з його донькою ОСОБА_4 наступним чином: 1, 3 суботу кожного місяця від 11.00 год. до 21.00 год включно; 2, 4 вівторок кожного місяця від 17.00 год до 21.00 год включно.

В обґрунтування заяви позивач зазначав, що зазначений розгляд побачень загалом складає 4 дні на місяць, що є значно меншим вимогам, ніж заявлені в позові, а отже, не може вважатися тотожним до позовних вимог та є з ними співрозмірним.

За таких обставин зазначав, що у зв`язку з тим, що відповідачка систематично налаштовує дитину проти нього, тому, задля збереження психоемоційного зв`язку між ним та донькою на весь час слухання конче необхідно підтримувати зв`язок між ним та його дитиною.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року заяву залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви.

Скарга обгрунтована тим, що ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 статті 157 цього Кодексу. За нормами ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано ст.157 Сімейного Кодексу України, нормами якої передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюється право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Вказує, що після розлучення мати дитини (відповідачка) унеможливила контакт між батьком (позивач) та дочкою: не дозволяє спілкуватися по телефону, листуватися за допомогою смс, виступає проти особистих зустрічей. Систематично налаштовує доньку проти батька. Дитина дуже боїться гніву матері і робить все, що скаже матір Тож нагальним для позивача є питання забезпечення позову, а саме, забезпечення побачень та спільного проведення часу дитини з батьком на час розгляду зазначеної справи судом, оскільки тривалий період, коли дитина не спілкується з батьком, негативно відображається на цих стосунках: дитина віддаляється від батька, руйнується психоемоційний зв`язок, збільшується дистанція між дитиною та батьком, а зазначена справа вже слухається у суді понад чотири місяці і весь цей час батько позбавлений законного права на участь у вихованні дитини.

Вважає, що твердження суду, що ч.1 ст.153 ЦП К носить імперативний характер, а отже розгляд заяви про забезпечення позову судом має здійснюватися без виклику сторін, є хибним, оскільки ч. 4 ст.153 ЦПК передбачає можливість розгляду такої заяви з викликом сторін. При цьому слід зазначити, що «імперативність» норми ч.1 ст.153 ЦПК щодо строків розгляду заяви про забезпечення позову, а саме «не пізніше двох днів з дня надходження заяви», не вплинула на розгляд заяви без порушення встановлених цією статтею строків, на відміну від того, щоб розглянути заяву з викликом сторін.

Так, Верховний Суд зауважив (справа №757/33742/19-ц, від 22.06.2022 року), що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору. Тому в контексті дотримання прав дитини, враховуючи, що мова передусім йде саме про права дитини, не зрозуміло яким чином відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову, судом були дотримані права дитини, зокрема, передбачені нормами ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», а саме, право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо.

Вказує, що в ухвалі суддя посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) в якій зазначено, що конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто, суддя в супереч наведеній нею ж постанові ВС, відмовляє у забезпеченні позову, який по суті як раз про «збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору» тощо. Більше того, в ухвалі про відмову жодним чином не розписано, чому не можна забезпечити позов як зазначено у заяві (чотири неповні дні на місяць), та як бути батьку, чиє право порушено, враховуючи, що розгляд справи може тривати роками. Іншими словами, не зрозуміло, чому при забезпеченні позову у зазначений спосіб порушується збалансованість інтересів сторін.

Вважає за необхідне зазначити, що запропонований у заяві про забезпечення позову розклад побачень загалом складає неповні 4 дні на місяць, що є значно меншими вимогами, ніж заявлені у позові, а отже, не можуть вважатися тотожними до позовних вимог та є з ними співмірними. Крім того, самі дні в заяві про забезпечення позову не дублюються (зовсім інші) з днями графіку побачень у позовних вимогах. Забезпечення позову у спорах між батьками щодо їх участі в житті дітей - це підтримання емоційного зв`язку з тим з батьків, з ким діти не проживають, для чого такі особи повинні мати можливість регулярного спілкування з дитиною з огляду на потреби й інтереси дітей. У справах щодо дітей забезпечення позову, як правило, покликане запобігти відчуженню одного з батьків та зберегти його контакт з дитиною. Адже відчуження одного з батьків є формою психологічного насилля над дитиною. Більше того, враховуючи те, що відповідачка систематично налаштовує дитину проти батька, для збереження психоемоційного зв`язку між донькою і батьком, на весь час слухання конче необхідно підтримувати зв`язок між позивачем та його дитиною.

Також вважає за необхідне зазначити, що відповідачка має рішення про встановлення місця проживання дитини з нею, а тому іншого предмету позову, окрім, як усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлення графіку побачень з дитиною - не може бути. В даній конкретній справі не можна казати про тотожність вимог позовної заяви і забезпечення позову, оскільки таке обгрунтування судового рішення першої інстанції порушує в першу чергу інтереси малолітньої дитини на спілкування та виховання з боку батька. На сьогоднішній день, в період повномасштабної війни, коли велика кількість українських дітей залишається без батьків, які гинуть, суд свавільно своєю ухвалою про відмову в задоволенні позову позбавив ОСОБА_4 спілкування з батьком.

Загальні, не конкретизовані твердження суду (взяті із судової практики, не пов`язаної зі спорами про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні дитини), що забезпечення позову по суті в цій конкретній справі є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) є абсурдними, оскільки можливість позивача бачити та спілкуватися з дитиною чотири неповні дні на місяць є його правом як батька, і є правом дитини на спілкування з батьком, а не прерогативою відповідачки як матері. Задоволення клопотання про забезпечення позову у справі про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дигини, не порушує права відповідачки, як матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

Також, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «К. га Т. проти Фінляндії» суд повторює, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Європейської Конвенції з прав людини (1950 року). Тобто, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тож незабезпечення позову у даній конкретній справі буде порушенням статті 8 Конвенції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволенні, а оскаржувану ухвалу без змін.

Зазначає, що категорично не погоджується з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11травня 2023 року у справі 761/6214/23 та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

1. Позивачем заявлено тотожні позовні вимоги із заходами забезпечення позову і їх задоволення було б вирішенням спору по суті, що прямо заборонено для суду (ч.10ст.150 ЦПК України).

2. Позивачем не подано належних та допустимих доказів, на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Вона (відповідачка) не чинить перешкод нормальному спілкуванню батька з дитиною.

3. Позивач регулярно зустрічається та спілкується з дитиною і його права не порушені.

4. Щодо позивача триває кримінальне провадження за ст.126-1 КК України «Домашнє насильство» за дії, вчинені відносно відповідачки - матері дитини, в присутності дитини.

5. Спір по суті щодо зустрічей з батьком зумовлений тим, що агресивна поведінка батька та попередні зустрічі негативно впливали на нормальний розвиток дитини, і на даний час становлять загрозу для дитини та її здоров`я, психологічно-емоційного стану.

6. Задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення до розгляду справи по суті буде суперечити найкращим інтересам дитини та буде порушувати її графік навчання та тренувань дитини, а в заявлені дні та час у дитини заняття та тренування.

7. Відсутній висновок органу опіки та піклування та психолога, які підтверджували б необхідність таких зустрічей та саме в заявленій батьком формі, проти якої заперечує категорично дитина та її мати на даний час, враховуючи конфліктну, агресивну поведінку батька, що завдає шкоди дитині.

Також вказує, що позивачем належним чином не обґрунтовано необхідності забезпечення позову, а вимоги позову в частині є фактично тотожними із заходами забезпечення, про які просив позивач, задоволення такої заяви було б вирішенням справи по суті.

Вважає, що нею надано значну частину доказів та аргументів, які свідчать про те, що питання про встановлення побачень батька з дитиною в цій справі є спірним та потребує вирішення під час розгляду справи по суті з врахуванням всіх аргументів, доводів сторін, обставин, фактів та доказів у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Залишаючи заявубез задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що прохальна частина заяви про забезпечення позову є по суті тотожною заявленим позовним вимогам, а позивачем не обґрунтовано, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову вплине на виконання рішення суду та що незастосування вказаного позивачем заходу забезпечення позову призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що не відповідає меті забезпечення позову як заходу тимчасового характеру, який діє до виконання рішення суду, направлений на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджанню спричинення значної шкоди позивачу.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

За п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на наступні обставини.

Частиною 2 ст.141 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 статті 157 цього Кодексу. За нормами ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Вирішення батьками питань щодо виховання дитини врегульовано ст.157 Сімейного Кодексу України, нормами якої передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Нормами ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлюється право дитини на контакт з батьками, які проживають окремо. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Як стверджує позивач, після розлучення мати дитини (відповідачка) унеможливила контакт між батьком (позивачем) та дочкою: не дозволяє спілкуватися по телефону, листуватися за допомогою смс, виступає проти особистих зустрічей. Позивач просить вирішити питання забезпечення позову, а саме, забезпечення побачень та спільного проведення часу дитини з батьком на час розгляду зазначеної справи судом, оскільки тривалий період, коли дитина не спілкується з батьком, негативно відображається на цих стосунках: дитина віддаляється від батька, руйнується психоемоційний зв`язок, збільшується дистанція між дитиною та батьком, а зазначена справа вже слухається у суді понад чотири місяці і весь цей час він як батько, батько позбавлений законного права на участь у вихованні дитини.

Верховний Суд у справі №757/33742/19-ц від 22.06.2022 року зауважив, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, заходи забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору.

Запропонований у заяві про забезпечення позову розклад побачень загалом складає неповні 4 дні на місяць, що є значно меншими вимогами, ніж заявлені у позові, а отже, не можуть вважатися тотожними до позовних вимог та є з ними співмірними. Крім того, самі дні в заяві про забезпечення позову не дублюються (зовсім інші) з днями графіку побачень у позовних вимогах. Забезпечення позову у спорах між батьками щодо їх участі в житті дітей - це підтримання емоційного зв`язку з тим з батьків, з ким діти не проживають, для чого такі особи повинні мати можливість регулярного спілкування з дитиною з огляду на потреби й інтереси дітей. У справах щодо дітей забезпечення позову, як правило, покликане запобігти відчуженню одного з батьків та зберегти його контакт з дитиною, так як відчуження одного з батьків є формою психологічного насилля над дитиною.

Задоволення клопотання про забезпечення позову у справі про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дигини не порушує права відповідачки, як матері, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру, а не вирішенням спору по суті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «К. га Т. проти Фінляндії» Суд повторює, що право взаємного спілкування одного з батьків та дитини становить основоположний елемент «сімейного життя» у розумінні статті 8 Європейської Конвенції з прав людини (1950 року). Тобто кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тому незабезпечення позову у даній конкретній справі буде порушенням статті 8 Конвенції.

З огляду на вищенаведене та з врахуванням заперечень відповідачки ОСОБА_3 у її відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 , скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, ухвалення нового судового рішення та часткового задоволення заяви про забезпечення позову, а саме, вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового графіку побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 наступним чином: 1, 3 суботу кожного місяця з 15:00 до 18:00 години включно в присутності матері.

В іншій частині заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового графіку побачень ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_4 наступним чином: 1, 3 суботу кожного місяця з 15:00 до 18:00 години включно в присутності матері.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: