"04" серпня 2023 р. Справа № 363/3732/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А. за участі секретаря Бобрової Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву представника позивача адвоката Бочарової Галини Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Бочарової Г.О. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, в якій позивач просить поділити майно, яке є ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 спільною сумісною власністю, передавши ОСОБА_1 , житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104; визнати за ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в якості компенсації грошові кошти в сумі 2 150 000,00 гривень, 00 копійок.

02.08.2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104, зареєстрованих на ОСОБА_2 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що враховуючи протиправну поведінку відповідача по справі, ОСОБА_2 , яка вже здійснила протиправні дії по відчудженню майна позивача, та не раз погрожувала продати будинок без дозволу позивача, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104, зареєстрованих на її ім`я, невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду.

Враховуючи норму ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя, зокрема: житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104, які були придбані в період спільного проживання сторін, а тому наявні підстави вважати, що відповідач маючи правовстановлюючі документи на спірне майно може вчинити дії щодо відчуження спірного майна, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане спірне майно, який є співмірним із заявленими позовними вимогами та незастосування цього заходу може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В контексті оцінки балансу інтересів сторін у питанні забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зазначені обставини дають суду підстави дійти висновку про перевагу інтересів саме позивача, адже саме його інтереси у разі невжиття відповідних заходів та задоволення позову потерпатимуть більше, оскільки їх відновлення буде більш ускладненим ніж відновлення інтересів відповідачів, у разі вжиття таких заходів та відмови у задоволенні позову.

Суд вважає, що застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його прав та інтересів. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист його прав. При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача, заявлені позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими ним позовними вимогами.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову як накладення арешту на майно, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки обмежується лише можливість розпорядитися цим спірним майном. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладені арешт та заборона може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбаченихст.154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149, 150-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача адвоката Бочарової Галини Олександрівни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:021:0104, які належать на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.А. Свєтушкіна