Єдиний унікальний номер судової справи 462/3457/23
Номер провадження 2-о/462/110/23
УХВАЛА

про повернення заяви

07 серпня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , Заінтересована особа Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту смерті особи,

встановив:

Рух справи.

Заявник ОСОБА_1 , 10.05.2023 року (вх. № 9540) звернулася у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою про встановлення факту смерті особи, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті батька ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце народження якого: Україна, Донецька обл., Волноваський р-н, с. Дмитрівка), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт. Донське, Волноваського р-ну, Донецької обл.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.05.2023 року заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками.

На усунення недоліків заявнику надавався п`ятиденний строк.

Як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення, що міститься у матеріалах справи, лист із копією зазначеної ухвали, який скеровувався заявнику, був повернутий відділенням пошти, із вказанням причини за закінченням терміну зберігання.

Відповідно, ухвала про залишення заяви без руху станом на 07.08.2023 року не була виконана.

Так, суд дійшов висновку, що заявником не було усунуто недоліки заяви, вказані в ухвалі суду.

Щодо неусунення недоліків заяви.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

При зверненні до суду із даною заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 у смт. Донське, Волноваського р-ну, Донецької обл., заявник ОСОБА_1 посилається на п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та ст. 317 ЦПК України.

Однак, суд зазначає, що згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а за приписами ст. 317 ЦПК України суди розглядають заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Так, обрані заявником способи підтвердження смерті її батька, чи то згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, чи згідно ст. 317 ЦПК України, встановлюють різні порядки розгляду заяви.

Окрім цього, суд наголошує, що згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

До заяви заявником подано завірені нею копії документів.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Таким чином, зі змісту наведеного положення ст. 95 ЦПК України вбачається, що засвідчення відповідності оригіналу документа можливе лише при наявності в особи, яка засвідчує - такого оригіналу, і відповідно оригінал документа має знаходитися в особи на дату такого засвідчення.

Як вбачається із засвідчених копій документів заявником ОСОБА_1 , датою засвідчення таких є 10.05.2023 року.

При цьому, у поданій до суду заяві заявник вказує, що оригінали документів, які додані до заяви наявні у неї, окрім медичного свідоцтва про смерть № 113/10 від 27.02.2023 року, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Разом з тим, суд зазначає, що ст. 9 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова, яка згідно ст. 1 Законом України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» є єдиною державною (офіційною) мовою в Україні.

Також відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами). Частиною 3 ст. 14 даного закону передбачено, що сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Частина 1 ст. 14Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», передбачає, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Згідно ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції України).

Однак, як вбачається з додатків до позовної заяви, позивачем надано суду копії документів, викладені на російській мові, а саме: «Врачебное свидетельство о смерти № 113/10», «Справка о причине смерти», «Свидетельство о смерти».

З огляду на наведене, на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, до матеріалів заяви необхідно долучити переклад вказаних документів на державну мову України.

Підсумки.

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Так, згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що заявник не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що заяву - слід повернути заявнику.

На підставі наведеного та керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , Заінтересована особа Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту смерті особи - вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко