Справа № 373/656/23
Провадження № 2/373/352/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Лебедя В.В.,

за участі секретаря судових засідань Тітрової І.В.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Ляр Д.Ю. звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути із відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.11.2010 в розмірі 42053 грн 85 коп. станом на 13.03.2023, яка складається з наступного: 34098 грн 78 коп. - заборгованість за «тілом» кредита, 7955 грн 07 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн. - заборгованість за комісією; 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Також просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в розмірі 2684,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 29.11.2010 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами». Також, 29.11.2010 відповідачем була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У зв`язку з цим відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 34500,00 грн.

Проте, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених відповідачем коштів на погашення кредиту утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 13.03.2023 становить 42053,85 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 34 098,78 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом -7955,07 грн., заборгованості за комісією - 0,00 грн. та пеня - 0,00 грн.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21.04.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 10.05.2023.

08.05.2023 відповідач ОСОБА_1 подав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за межами міста.

10.05.2023 розгляд справи відкладено до 23.05.2023, за клопотанням відповідача ОСОБА_1

23.05.2023 розгляд справи знято з розгляду, у зв`язку з перебуванням головуючого в нарадій кімнаті. Розгляд справи відкладено до 06.06.2023.

06.06.2023 розгляд справи відкладено до 26.06.2023, у зв`язку з неявкою сторін.

26.06.2023 відповідач ОСОБА_1 подав через канцелярію суду клопотання про застування строків позовної давності, разом з доказами надсилання його копії позивачу. В задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених в клопотанні. Посилається на те, що не був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не підписував їх та не погоджувався з їх умовами. Додана до матеріалів справи довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 , не містить підпису останнього, що свідчить про його не згоду змінювати кредитний ліміт, оскільки в заяві-анкеті чітко вказав бажаний розмір кредитного ліміту в розмірі 8000,00 грн. Вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. Також зазначає, що із доданої виписки за період 29.11.2010-16.03.2023 вбачається, що відповідачем здійснювалися як зняття грошових коштів з карткового рахунку, так і його поповнення, однак встановити достовірно на рахунок погашення якої саме заборгованості їх було зараховано (тіла кредиту, комісії за обслуговування чи відсотків, нарахування яких є безпідставним), встановити не видається можливим, оскільки виписка містить виключно інформацію накопичувальним підсумком без розділення вказаних категорій. При цьому, відповідно до вказаної виписки станом на 16.03.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 42053,85 грн., до якої включено і нараховані автоматично відсотки та комісії за обслуговування, що прямо вбачається із виписки. Справу просив розглянути без його участі.

26.06.2023 розгляд справи відкладено до 24.07.2023, з метою наданням можливості позивачу подати відповідь на відзив.

20.07.2023 представник позивача - Меркулова В.В. надіслала на адресу суду відповідь на відзив, разом з доказами надсилання його копії відповідачу. Відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач своїм підписав засвідчив, що ознайомився та погодився з вищезазначеними Умовами та правилами, Тарифами банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування. Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами: за допомогою Карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний ОТП-пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло більше 12 років, відповідач не звертався до Банку з приводу неправильного нарахування відсотків, що свідчить про його обізнаність з їх розміром та іншими умовами банківського обслуговування. Крім того, вказує, що Умови та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. До позовної заяви додано виписку з карткового рахунку відповідача, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, частково сплачував заборгованість за кредитним договором, отримував кошти через банкомат, розраховувався карткою через термінали в магазинах, що свідчить про отримання ним кредитної картки. Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок не спростований, контррозрахунок не поданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, при укладенні Договору відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Щодо застосування строків позовної давності, то зазначає що строк дії останньої випущеної картки становить жовтень 2024 року, а позивач звернувся з позовом до суду в березні 2023 року, тобто до спливу строку позовної давності.

Встановлені судом обставини

До позовної заяви додано копію Анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» від 29.11.2010, де зазначено, що ОСОБА_1 , ознайомився з договором про надання банківських послуг, приєднався до умов та правил їх надання та погоджується з його умовами та зобов`язується їх виконувати. Просить оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна». Також вказано бажаний ліміт за платіжною карткою «Кредитка «Універсальна» в розмірі 8000 гривень.

До позову додано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки „Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (на російській мові), яка підписана відповідачем 29.11.2010, тобто містила умови, які діяли на час її підписання.

Відповідно до зазначених у позовній заяві розрахунків, банком нараховано загальну заборгованість за кредитом станом на 13.03.2023, яка підлягає до стягнення, в розмірі 42 053,85 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 34 098,78 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом -7955,07 грн., заборгованості за комісією - 0,00 грн. та пеня - 0,00 грн.

Із довідки про надання ОСОБА_1 , кредитних карток вбачається, що 29.11.2010 було надано карту Універсальна № НОМЕР_1 , термін дії - 09/14; 09.09.2011 надано карту Універсальна mini № НОМЕР_2 , термін дії - 05/15; 19.09.2014 надано карту Універсальна з фото № НОМЕР_3 , термін дії - 08/18; 31.07.2018 надано карту Універсальна з індивідуальним дизайном № НОМЕР_4 , термін дії - 07/22 та 23.10.2020 надано карту Універсальна НОМЕР_5 , термін дії - 10/24.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , яка підписана керівником напрямку офіційного обслуговування ГО Іванова Н.М. слідує, що на картковому рахунку № НОМЕР_1 , який стартував 29.11.2010, був встановлений кредитний ліміт 300,00 грн., 28.12.2011 кредитний ліміт був зменшений до 300,00 грн., а 06.12.2012 зменшений до 0,00 грн., 25.03.2015 - збільшений кредитний ліміт до 500,00 грн., 16.02.2016 - збільшений кредитний ліміт до 11000,00 грн., 17.02.2016 - зменшений кредитний ліміт до 10000,00 грн., 19.02.2016 - зменшений кредитний ліміт до 0,00 грн., 09.05.2017 - збільшений кредитний ліміт до 1000,00 грн., 13.05.2017 збільшений кредитний ліміт до 1500,00 грн., а 05.06.2017 збільшений до 2000,00 грн., 21.08.2017 збільшений кредитний ліміт до 15000,00 грн., 02.12.2017 збільшений кредитний ліміт до 17000,00 грн., 24.05.2018 збільшений кредитний ліміт до 22000,00 грн., 18.12.2018 збільшений кредитний ліміт до 25000,00 грн., 31.05.2019 зменшений кредитний ліміт до 23 462,82 грн, 16.06.2019 зменшений кредитний ліміт до 18000,00 грн., 13.07.2019 зменшений кредитний ліміт до 14577,65 грн, 29.11.2019 - збільшений кредитний ліміт до 20000,00 грн., 14.01.2020 - збільшений кредитний ліміт до 25000,00 грн., 18.03.2020 та 31.03.2020 - зменшений кредитний ліміт до 24 154,81,00 грн., 14.04.2020, 27.04.2020, 08.05.2020 та 19.05.2020 - зменшений кредитний ліміт до 24 147,05 грн., 19.06.2020 - зменшений кредитний ліміт до 23 034,98 грн., 24.07.2020 - зменшений кредитний ліміт до 22 935,04 грн., 08.09.2020 - зменшений кредитний ліміт до 22 415,61 грн., 23.10.2020 - збільшений кредитний ліміт до 23 415,61 грн., 25.11.2020 - збільшений кредитний ліміт до 28 000,00 грн., 14.12.2020 - збільшений кредитний ліміт до 34500,00 та 26.12.2022 зменшений кредитний ліміт до 0,00 грн.

Будь-яких доказів на підтвердження згоди відповідача на зміну кредитного ліміту не надано.

Також позивачем надано виписку про рух коштів на рахунку відповідача за період з 29.11.2010 по 16.03.2023 за договором № б/н станом на 16.03.2023, згідно з якою залишок заборгованості становить 42053,85 грн.

До позову додано роздруківку витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (виконано російською мовою), яка не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Щодо клопотання відповідача від 26.06.2023 про застосування позовної давності, обгрунтованої тим, що позивачем при зверненні до суду було порушено встановлений законом строк позовної давності, суд вважає, що з такими доводами погодитись не можна, з огляду на ч. 1 ст. 264 ЦК України, якою передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Враховуючи, що відповідач кожного місяця частково сплачував заборгованість, по рахунку, відкритому в АТ «ПриватБанк», що підтверджується випискою, долученою до позовної заяви, то клопотання про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Норми права, застосовані судом

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до норм статей 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1069 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього Закону споживач - фізична особа, яка набуває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідно до пункту 2 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, форми документів за операціями з використанням електронних платіжних засобів установлюються правилами платіжних систем і повинні містити обов`язкові реквізити, визначені цим Положенням.

Пунктом 7 цього розділу передбачено, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів повинні містити такі обов`язкові реквізити:

1) ідентифікатор еквайра та торговця або інші реквізити, що дають змогу їх ідентифікувати; 2) ідентифікатор платіжного пристрою; 3) дату та час здійснення операції; 4) суму та валюту операції; 5) суму комісійної винагороди; 6) реквізити електронного платіжного засобу, які дозволені правилами безпеки платіжної системи; 7) вид операції; 8) код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка суду аргументів сторін, доказів

Як вбачається з матеріалів справи, 29.11.2010 відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка містить його анкетні дані, адресу місця проживання, його контактну інформацію та бажаний кредитний ліміт в розмірі 8000,00 грн.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких, суд мав би реальну можливість установити, чи був укладений кредитний договір, які його умови, зокрема встановити, коли та який кредитний ліміт був встановлений, яка процента ставка та неустойка мала б відповідати правовідносинам сторін, у якому порядку мають повертатися грошові кошти.

Отже, надані позивачем документи не підтверджують наявність між сторонами саме кредитних відносин та наявність заборгованості відповідача перед позивачем.

При оцінці доказів та оцінці аргументів суд враховує положення ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та нечіткі або двозначні положення договору тлумачить на користь відповідача, як споживача послуг позивача.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо даної категорії справ, викладеній в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»), а оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Також, Велика Палата Верховного Суду в даному рішенні зауважила, що, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , ознайомився з Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка та зобов`язався виконувати їх умови.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному веб-сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.11.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.04.2023). Будь-яких доказів того, що документ, який розміщено за посиланням, діяв на момент виникнення спірних правовідносин та з ним ознайомився відповідач, не надано.

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11.03.2015 висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22.03.2017 (справа № 6-2320цс16).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 , був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ.

Також, додана до Анкети-заяви № б/н від 29.11.2010 «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN3689 на підтвердження відсоткової ставки, належним доказом бути не може, оскільки не є додатком до Анкети-заяви № б/н від 29.11.2010, тому не може породжувати будь яких правових наслідків для відповідача.

Звертає на себе увагу і та обставина, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач отримав кредит. Так, належним доказом цієї обставини є документ, який підтверджує зарахування кредитного ліміту на картковий рахунок відповідача та зняття останнім цих кредитних коштів. Зокрема, не додано виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо, оскільки за нормами п. 2 ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.

З Анкети-заяви № б/н від 29.11.2010 вбачається, що кредитний ліміт за кредитною карткою «Універсальна» встановлений в конкретній сумі в розмірі 8000,00 грн. Будь-які інші заяви про збільшення кредитного ліміту позичальник не підписував, а отже й не погоджував таку істотну умову договору як зміну феритного ліміту.

Щодо доводів позивача про право односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування.

Відповідно до пунктів 1.1.6.1, 1.1.6.2 Умов та правил надання банківських послуг, які додано до позовної заяви, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, про що банк повідомляє клієнтів шляхом використання різних каналів зв`язку: через офіційний сайт банка: www.privatbank.ua, розміщення інформації у відділеннях банку або підписання необхідних документів безпосередньо у відділеннях банку.

При цьому, пунктами 1.1.3.1,9 встановлений обов`язок позивача: не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по картрахункам.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості, що відповідача ОСОБА_1 було повідомлено про зміну істотних умов договору, зокрема, видачу кредитних карток, збільшення кредитного ліміту, тощо.

Також, в позовній заяві не викладені обставини, за яких відбувалась видача ряду кредитних карток позичальнику та на яких умовах кредитування. При цьому, доказів про отримання відповідачем кредитних карток, зазначених у довідці та погодження його на змінені умови кредитування, в тому числі і процентної ставки, позивач суду не надає.

Будь-яких доказів того, що відповідач погодився на застосування будь-якого тарифу обслуговування кредитної карти, не надано. Яким чином встановлювався кредитний ліміт також не зазначено.

Разом з цим, суд не може встановити точні суми, дати надання частин цих кредитних коштів, а також строки, в які ці кошти мали бути повернені, що позбавляє можливості обрахувати відсотки за їх користування. Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював періодичні погашення кредитної заборгованості різними сумами. З наданих позивачем документів неможливо встановити, на погашення якої саме (за датою отримання) заборгованості сплачувались ці суми.

Також з наданих суду доказів не вбачається можливим визначити момент виникнення заборгованості за «тілом кредиту» саме у сумі 42053,85 грн. для належного обрахунку відсоткової ставки. До того ж незрозумілим є те, що вказана у позові сума заборгованості по «тілу кредиту» є більшою за зазначений відповідачем в анкеті-заяві розмір бажаного ліміту - 8000,00 грн.

Розрахунки заборгованості, надані позивачем не містять даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містять також даних про наявність на день підписання анкети-заяви кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (8000,00 грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Таким чином, розрахунки заборгованості, додані до позовної заяви, не можуть підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Копія анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні ЦК України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якої підтверджується доданими до позовної заяви документами, що свідчить про відсутність договору між сторонами.

У вищезазначеній анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, не зазначена процентна ставка тощо

Таким чином, анкета-заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається.

При цьому, відповідно до виписки з рахунку, відкритого позивачем на ім`я відповідача ОСОБА_1 , сума відсотків є набагато більшою, ніж 2,5 %, який заявлений у Витязі з тарифів обслуговування кредитного картки «Універсальна».

Також із доданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.09.2020 тіло кредиту становить 22415,61 грн, а в графі сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості зазначена сума 22415,61 грн, що свідчить про виконання відповідачем взяти зобов`язань. У той же час 24.12.2020 заборгованість по кредиту з суми - 16 186,92 грн, на другий же день 25.12.2020 збільшилась до 24 617,92 грн. Разом з цим, згідно анкети-заяви, № б/н, від 29.11.2010 вбачається, що кредитний ліміт за кредитною карткою «Універсальна» встановлений в конкретній сумі в розмірі 8000,00 грн, а відповідач здійснив погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 244 260,10 грн. Отже, відповідачем сплачено позивачеві значно більшу суму за розмір встановленого кредитного ліміту.

Разом з цим, із вказаної виписки вбачається, що відповідачем здійснювалися як зняття грошових коштів з карткового рахунку, так і його поповнення, однак встановити достовірно на рахунок погашення якої саме заборгованості їх було зараховано (тіла кредиту, комісії за обслуговування чи відсотків, нарахування яких є безпідставним з огляду на викладене вище), встановити не видається можливим, оскільки виписка містить виключно інформацію накопичувальним підсумком без розділення вказаних категорій. При цьому, відповідно до вказаної виписки станом на 16.03.2023 відповідач має заборгованість у розмірі 42 053 грн 85 коп., до якої включено і нараховані автоматично відсотки та комісії за обслуговування, що прямо вбачається із виписки.

Позивачем взагалі не зазначено, коли, в якому розмірі утворилася та чи взагалі була наявна заборгованість за тілом кредиту, коли саме була погашена, яким чином розподілялись кошти на погашення заборгованості з врахуванням пріоритетності списання коштів.

Таким чином, хоча виписка й може вважатися допустимим доказом у цій справі, вона також не свідчить і про те, що розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за «тілом кредиту» перед банком складає саме 42053,85 грн. У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем було отримано від позивача та не повернуто кошти саме у розмірі 42053,85 грн.

При цьому, з досліджених доказів не вдалось встановити, як співвідноситься заборгованість за «тілом кредиту», зазначене у позові із іншими складовими заборгованості, положеннями Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, та нормами ЦК України.

За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем обставин наявності перед ним у відповідача кредитних зобов`язань за договором, № б/н, від 29.11.2010 на умовах, зазначених позивачем.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Крім того, відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постанові від 13.05.2020 у справі № 219/1704/17 Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналізуючи вищевказане та беручи до уваги подані докази, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зауважує, що позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, клопотання про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул.Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, 01001; ;

відповідач - ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 .

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ