Номер провадження: 22-ц/813/1356/23
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря судового засідання Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до апеляційної скарги яких приєдналися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року, постановленого під головуванням судді Петренка В.С., повний текст рішення складено 20 травня 2021 року,у цивільній справі за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_10 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_11 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_12 , треті особи - ОСОБА_13 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_14 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_15 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки, за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_7 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0805 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_10 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0937 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_11 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0972 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_12 , третя особа ОСОБА_13 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_12 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0966 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до Київського районного суду м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_15 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_5 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0918 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У вересні 2019 року Заступник прокурора Одеської області звернувся до Київського районного суду м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради з позовною заявою до ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_16 , в якій просив суд витребувати у ОСОБА_6 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,0854 га, розташовану в АДРЕСА_1 , а також судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог Заступник прокурора Одеської області посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради №3633-IV від 28 січня 2005 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель»

Передано у приватну власність: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 земельні ділянки розташовані в АДРЕСА_1 .

Заступник прокурора Одеської області вказував, що земельна ділянка, загальною площею 3,3155 га, за адресою АДРЕСА_1 , до складу якої увійшли вищевказані земельні ділянки площами 0,0805 га, 0,0937 га, 0,0972 га, 0,0966 га, 0,0918 га, 0,0854 га, є власністю територіальної громади м. Одеси та знаходиться у користуванні Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» у якому організована профілактика і лікування, у зв`язку з чим, на підставі абзацу 8 Додатку № 1 до Рішення Одеської міської ради № 122-ХХ/ІІ від 27,02.1997 року «Про затвердження проекту «Схеми функціонально-планувальної організації приморських територій» вказана територія не підлягає приватизації.

Заступник прокурора Одеської області зазначає, що Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» користується земельною ділянкою, яка йому була надана Одеською міською радою на підставі Рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 24.09.1956 року за № 806, яке на сьогоднішній день не скасовано та ніким не оспорюється.

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 635 від 20.10.2000 року «Про оформлення свідоцтва про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на будівлі санаторію ім. Горького, розташовані за адресою: Фонтанська дорога, 165» вирішено оформити та видати ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на вищезазначені будівлі вказаного санаторію.

На підставі вищезазначеного рішення, виконавчим комітетом Одеської міської ради видано ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на будівлі санаторію ім. Горького від 25 жовтня 2000 року за №010076.

Свідоцтвом про право власності на будівлі клінічного санаторію ім. Горького від 05 червня 2008 року підтверджується, що Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», належить на праві приватної власності об`єкт в цілому, який складається з будівель літ. «А», літ. «А1», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Е», літ «Е1», літ. «Е2», літ «Е3», літ. «Е4», літ. «Е5», літ. «Є», літ, «Є2», літ. «Є3», літ. «Є4», літ. «Є6», літ. «Ж», літ. «З», літ. «З1», літ. «И», літ. «Й», літ. «К», літ. «Л», літ. «М», літ. «Н», літ. «Ш», літ. «Н2», літ. «О», літ. «П», літ. «Р», літ. «С», літ. «Ф», літ. «Щ», літ. «ЩЗ», літ. «Ь», літ. «Ь1», літ. «Ь2», літ. «Ь», літ. «Ь1», літ. «Ю», літ. «Ю1», літ. «Ю2», літ. «ЮЗ», літ. «Ю4», літ. «Ю5», літ. «Ю6», літ. «Я», літ. «Я1», літ. «Я2», загальною площею 15 986,5 кв.м., відображених у технічному паспорті від 03.03.2008 року.

Вказане свідоцтво було видано на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.05.2008 року №434 замість свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 25.10.2000 року, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 01.11.2000 року під №11 неж-стор.40-р№997.

Рішенням Одеської міської ради від 25 грудня 2008 року за № 3791-V було погоджено оголошення парку санаторію ім. Горького парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення.

Одеською обласною радою 20.03.2009 року прийнято Рішення № 798-V «Про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького», відповідно до якого територію ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця», розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, площею 8,28 га оголошено парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького».

Крім того, заступник прокурора вказував, що земельні ділянки, які були безоплатно передані вищевказаним фізичним особам у приватну власність на підставі рішення ОМР від 28.01.2005 року № 3633-ІV, є землями оздоровчого призначення, що мають особливу оздоровчу цінність, у зв`язку з чим на підставі п. «в» частини 3 ст. 83 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення № 3633-ІУ), відноситься до земель комунальної власності, що не можуть передаватися у приватну власність.

Також заступник прокурора зазначав, що на переданих земельних ділянках відсутні будь-які будівлі та споруди, вони вільні від забудов та перебувають у фактичному користуванні санаторію. Тобто, жодних житлових будинків на цій території ніколи не існувало та не існує до теперішнього часу.

18 листопада 2016 року ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» звернувся до Одеської міської ради з приводу скасування рішення Одеської міської ради №3633-ІV від 28.01.2005 року.

Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII,скасовано рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га., за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам: ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Заступник прокурора зазначає, що підставою для прийняття Одеською міською радою рішення № 1397-VII від 07.12.2016 року, яким було скасовано рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель», стало те, що ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» звернувся з листом у якому аргументовано зазначалось, що на земельних ділянках, які були передані громадянам ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , на момент передачі та по теперішній час відсутні будь - які будівлі та споруди, а вказані земельні ділянки вільні від забудови та перебувають у фактичному користуванні санаторію, що унеможливлювало їх передачу у приватну власність зазначеним громадянам у 2005 році.

Таким чином, заступник прокурора вважає, що з урахуванням набуття вищевказаними громадянами права власності на спірні земельні ділянки на підставі рішення Одеської міської ради, яке наразі скасоване, з огляду на його незаконність та безпідставність, спірні земельні ділянки підлягають поверненню у власність територіальній громаді міста Одеси.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_7 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_8 отримано державний акт Серія ОД № 063091 від 09.03.2005 на земельну ділянку загальною площею 0,0805, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Проте у зв`язку із втратою зазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_8 отримано дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №111745 від 09.03.2005 року.

У подальшому, як вказував заступник прокурора, на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_9 , яким на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2016 року, зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_7 у якого остання перебуває в даний час у власності.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_8 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_1 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_10 отримано державний акт Серія ОД № 063105 на земельну ділянку загальною площею 0,0937, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2005 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯБ №296314 від 02.12.2005 року, та у якого остання перебуває на даний час.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_10 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_1 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_11 отримано державний акт Серія ОД № 063097 на земельну ділянку загальною площею 0,0972, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2005 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯБ №295251 від 18.05.2005 року, та у якого остання перебуває на даний час.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_11 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_12 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_13 отримано державний акт Серія ОД №063063 на земельну ділянку загальною площею 0,0966, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У подальшому, як вказував заступник прокурора, на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_12 , у якої остання перебуває на даний час.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_13 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_5 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_15 отримано державний на земельну ділянку загальною площею 0,0918, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У подальшому, як вказував заступник прокурора, на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2006 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_5 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЕ №667041 від 01.11.2007 року, та у якого остання перебуває на даний час.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_15 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

В обґрунтування заявленого позову до ОСОБА_6 , заступник прокурора посилався на те, що на підставі рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV ОСОБА_16 отримано державний на земельну ділянку загальною площею 0,0854, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У подальшому, як вказував заступник прокурора, на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2006 зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_6 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЕ №667040 від 01.11.2007 року, та у якого остання перебуває на даний час.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_16 , є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідним позовом про витребування спірної земельної ділянки.

Судом першої інстанції було залучено Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» до участі у справах за позовами Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа - ОСОБА_10 , в якій просив суд визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради № 1397-VII від 07 грудня 2016 року «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року №3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель» в частині скасування безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам: ОСОБА_16 земельна ділянка площею 0,0854 га; ОСОБА_13 земельна ділянка площею 0,0966 га; ОСОБА_8 земельна ділянка площею 0,0805 га; ОСОБА_17 земельна ділянка площею 0,0985 га; ОСОБА_11 земельна ділянка площею 0,0972 га; ОСОБА_15 земельна ділянка площею. 0, 0918 га; ОСОБА_10 земельна ділянка площею 0,0937 га.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що 12 жовтня 2005 року ним був укладений нотаріальний договір купівлі-продажу, згідно якому ОСОБА_10 продала, а він - ОСОБА_1 купив земельну ділянку, площею 0,0937 га, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала продавцю ОСОБА_10 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку ОД №063097, виданого Одеською міською радою 01.03.2005 року на підставі рішення Одеської міської ради від 25 січня 2005 року №3633-IV.

ОСОБА_1 вказував, що на підставі цього договору купівлі-продажу 02 грудня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів йому був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії АБ №295314, який зареєстрований в книзі запису реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди за №39.

Позивач вважав, що рішення Одеської міської ради № 1397-VІІ від 07 грудня 2016 року про позбавлення права власності ОСОБА_10 , яка на час прийняття незаконного рішення не була власником земельної ділянки, прийняте без повідомлення власника земельної ділянки, яким на час прийняття рішення був він - ОСОБА_1 , без вивчення фактичних обставин про зміну власника цієї земельної ділянки, який є добросовісним набувачем цієї ділянки, без передбачених законом підстав припинення права власності на земельну ділянку, без з`ясування обставин повного виконання рішення міської ради про передачу у власність громадян для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських споруд з оформленням державного акту на право власності на цю земельну ділянку, і цим рішенням порушуються його законні права та інтереси.

Так, ОСОБА_1 зазначав, що рішення Одеської міської ради №1397-VІІ від 07 грудня 2016 року приймалось без участі власників земельної ділянки, без повідомлення їх про розгляд заяви санаторію про скасування рішення Одеської міської ради, без повідомлення власників земельної ділянки про позбавлення їх права власності на земельну ділянку, і тому строк позовної давності для звернення до суду за захистом права власності починається з лютого 2020 року, коли йому - ОСОБА_1 стало відомо про незаконне рішення Одеської міської ради.

Позивач вказував, що він є добросовісним набувачем права власності на земельну ділянку, під час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець ОСОБА_18 мала право власності на земельну ділянку у відповідності вимог чинного цивільного та земельного законодавства і ніхто не оспорював набуття нею права власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1 вважав, що скасування рішення, на підставі якого ОСОБА_10 набула права власності на земельну ділянку не відповідає вимогам ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, якими встановлена непорушність права власності.

На думку ОСОБА_1 рішення Одеської міської ради № 1397-VІІ від 07 грудня 2016 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_7 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_7 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0805 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 107 715, 58 грн.

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_10 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0937 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 125 220, 75 грн.

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_11 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0972 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 129 862, 28 грн.

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_12 , треті особи - ОСОБА_13 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_12 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0966 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 129 066, 59 грн.

Позов Заступника прокурора Одеської області в інтересах Одеської міської ради до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_14 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_6 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0854 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 114 213, 72 грн.

Позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_5 , треті особи - ОСОБА_15 , Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» ПАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у ОСОБА_5 на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку, площею 0,0918 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Одеської обласної прокуратури витрати по сплаті судового збору у розмірі 107 715, 58 грн.

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 про визнання протиправним та скасування рішення залишений без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити. У задоволенні позову Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про витребування земельних ділянок площею 0,0937 га та 0,0972га відмовити.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та вдався до переоцінки судових рішень судів вищих інстанцій, які вже досліджували та оцінювали рішення ОМР від 28 січня 2005 року №3633-IV.

Крім того, на думку апелянта, у заступника прокурора Одеської області відсутні підстави для представництва інтересів держави.

Також, зазначив що рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року №3633-IV є ненормативним правовим документом, тобто породжує певні суб`єктні права та обов`язки, які були покладені на громадян, яким були затверджені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Отже ОМР не може скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктних прав та інтересів.

Інші учасники справи рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року не оскаржують.

Протоколом автоматизованого розподілу від 18 червня 2021 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 185 т. 10).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 04 серпня 2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито (а.с. 4, зв.б. т. 11).

У своєму відзиві Одеська міська рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.29-38т.11).

У своєму відзиві Одеська обласна прокуратура просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.58-82т.11).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2021 року справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначена до розгляду (а.с. 53, 3в.б. т. 11).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року прийнято заяву ОСОБА_5 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року (а.с. 1-2 т. 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року прийнято заяву ОСОБА_6 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року(а.с. 3-4 т. 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 травня 2022 року замінено сторону відповідача ОСОБА_1 на його правонаступника ОСОБА_2 (а.с.22-24т.12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року замінено сторону відповідача ОСОБА_1 на його правонаступників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.143-145т.12).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_19 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 197 т. 12).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів, з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 198, зв.б. т. 12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 199-200, зв.б. т. 12).

Учасники справи про призначене судове засідання на 25 липня 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 3-10 зв.б., 11-30 т. 13).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Лоскутова С.П, представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_20 , адвоката Лапіна К.А., представника, Сабатіна О.М., Кучеренка О.В., ОСОБА_21 , представника Одеської міської ради, прокурора Одеської області Дичка В.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка, загальною площею 3,3155 га, за адресою АДРЕСА_1 , до складу якої увійшли спірні земельні ділянки, відносилась до земель рекреаційного призначення, була власністю територіальної громади м. Одеси, та знаходиться у користуванні Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького», у якому організована профілактика і лікування, у зв`язку з чим, на підставі абзацу 8 Додатку № 1 до Рішення Одеської міської ради №122-ХХ/ІІ від 27.02.1997 року «Про затвердження проекту «Схеми функціонально-планувальної організації приморських територій» вказана територія не підлягала приватизації (а.с. 12-14 т. 1).

Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» користується земельною ділянкою, яка йому була надана Одеською міською радою на підставі Рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 24.09.1956 року за №806, яке на сьогоднішній день не скасовано та ніким не оспорюється (а.с. 20-22 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 635 від 20.10.2000 року «Про оформлення свідоцтва про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на будівлі санаторію ім. Горького, розташовані за адресою: Фонтанська дорога, 165» вирішено оформити та видати ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на вищезазначені будівлі вказаного санаторію (а.с. 18-19 т. 1).

На підставі вищезазначеного рішення, виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на будівлі санаторію ім. Горького від 25 жовтня 2000 року за №010076 (а.с. 23 т. 1).

Свідоцтвом про право власності на будівлі клінічного санаторію ім. Горького від 05 червня 2008 року підтверджується, що Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», на праві приватної власності належить об`єкт в цілому, який складається з будівель літ. «А», літ. «А1», літ. «Б», літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», літ. «Е», літ «Е1», літ. «Е2», літ «Е3», літ. «Е4», літ. «Е5», літ. «Є», літ, «Є2», літ. «ЄЗ», літ. «Є4», літ. «Є6», літ. «Ж», літ. «З», літ. «31», літ. «И», літ. «Й», літ. «К», літ. «Л», літ. «М», літ. «Н», літ. «Ш», літ. «Н2», літ. «О», літ. «П», літ. «Р», літ. «С», літ. «Ф», літ. «Щ», літ. «ЩЗ», літ. «Ь», літ. «Ь1», літ. «Ь2», літ. «Ь», літ. «Ь1», літ. «Ю», літ. «Ю1», літ. «Ю2», літ. «ЮЗ», літ. «Ю4», літ. «Ю5», літ. «Ю6», літ. «Я», літ. «Я1», літ. «Я2», загальною площею 15986,5 кв.м., відображених у технічному паспорті від 03.03.2008 року (а.с. 25 т. 1).

Вказане свідоцтво було видано на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.05.2008 року №434 замість свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 25.10.2000 року, зареєстрованого ОМБТІ та РОН від 01.11.2000 року під №11 неж-стор.40-р№997.

Рішенням Одеської міської ради «Про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького» від 20 березня 2009 року за №798-V було оголошено територію дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, площею 8,28 га, парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького» (а.с. 26 т. 1).

Судовим розглядом також встановлено, що рішенням Одеської міської ради №3633-IV від 28.01.2005 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» було змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; передано безоплатно у приватну власність громадянам України земельну ділянку загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель міста, а саме:

ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0805 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0937 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0972 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_13 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0966 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_15 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0918 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_16 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0854 га, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с. 15 т. 1).

При цьому, судом встановлено, що рішення про вилучення цих земельних ділянок у Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького», у користуванні якого вони перебувають з 1956 року, Одеською міською радою не приймалось.

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_8 було отримано державний акт серія ОД № 063091 від 09.03.2005 року, на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0071 загальною площею 0,0805 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У зв`язку із втратою зазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку, ОСОБА_8 отримано дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №111745 від 09.03.2005 року (а.с. 31 т. 1).

24.07.2012 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_9 , яким, на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2016 року, серія та номер 5441, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_7 , у якого на даний час вона перебуває (а.с. 27-28, 117 т. 1).

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_10 отримано державний акт серія ОД № 063105 на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0098, загальною площею 0,0937 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 66 т. 2).

На підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2005 року за №14932, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., вказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯБ №296314 від 02.12.2005 року, у якого на даний час вона перебуває (а.с. 64, 139 т.2).

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_11 отримано державний акт серія ОД № 063097 на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0097 загальною площею 0,0972 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 12 т.3).

На підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2005 року за №3129, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯБ №295251 від 18.05.2005 року, у якого на даний час вона перебуває (а.с. 14, 87 т.3).

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_13 отримано державний акт серія ОД №063063 на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0072, загальною площею 0,0966га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 18 т. 4).

На підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2012 року за №6362, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., зазначену земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_12 , у якої на даний час вона перебуває (а.с. 16-17 т.4).

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_15 отримано державний на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0091, загальною площею 0,0918 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 113 т. 5).

На підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2006 року за №17017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., вказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_5 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЕ №667041 від 01.11.2007 року, у якого на даний час вона перебуває (а.с. 15, 112 т. 5).

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_16 отримано державний на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0090 загальною площею 0,0854 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 72 т. 6).

На підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2006 року за №15873, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., вказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_6 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЕ №667040 від 01.11.2007 року, у якого на даний час вона перебуває (а.с. 32 т. 6).

Право власності на вищезазначені земельні ділянки було зареєстровано за відповідачами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідними інформаційними довідками, які наявні у матеріалах справи.

Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», було вирішено скасувати рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам:

ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,0854 га;

ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,0966 га;

ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,0805 га;

ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,0985 га;

ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,0972 га;

ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,0918 га;

ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,0937 га (а.с. 17 т. 1).

Підставою для прийняття Одеською міською радою вищезазначеного рішення №1397-VII від 07.12.2016 року стало те, що за результатами розгляду звернення ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» від 18.11.2016 року з приводу скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 р. № 3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в частині передачі безоплатно у приватну власність громадянам ОСОБА_16 земельної ділянки площею 0,0854 га, ОСОБА_13 , земельної ділянки площею- 0,0966 га, ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,0805 га, ОСОБА_22 земельної ділянки площею 0,0985 га, ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,0972 га, ОСОБА_15 земельної ділянки площею0,0918 га, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0937 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель встановлено наступне.

На підставі договорів дарування від 06.08.2004 року, 18.08.2004 року, 17.08.2004 року, 20.06.2004 року громадяни ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 отримали у приватну спільну часткову власність частини будівель санаторію ім. Горького.

Вищезазначені громадяни звернулись до Одеської міської ради з

заявами щодо оформлення відведення земельних ділянок для експлуатації

жилих будинків, посилаючись на вищезазначені договори дарування частин будівель санаторію їм. Горького.

Тобто, зазначені громадяни звернулись для передачі їм земельних ділянок, на яких, начебто, розташовано нерухоме майно, яке належить їм на праві власності.

В свою чергу, у листі ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» зазначено, що на земельних ділянках, які передані вищенаведеним громадянам на момент передачі та по теперішній час відсутні будь-які будівлі та споруди, а вказані земельні ділянки вільні від забудови та перебувають у фактичному користуванні санаторію з 1956 року, що, зокрема, підтверджується графічними матеріалами.

З урахуванням викладеного, вважаючи, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірні земельні ділянки у власність відповідачів, є незаконним, його не можна вважати волевиявленням власника земельної ділянки, воно суперечить інтересам територіальної громади міста Одеси та скасоване з вищевказаних підстав, Заступник прокурора Одеської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради з відповідними позовами про витребування спірних земельних ділянок.

Задовольняючи позови Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого це право здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України.

Статтею 2 ЗК України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі статтею 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради.

Таким чином, власником спірних земельних ділянок до моменту їх відчуження була Одеська міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності.

Статтями 10, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що міські ради як органи місцевого самоврядування представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Однією з основних функцій держави, що віднесені до ведення міських рад є регулювання земельних відносин.

Згідно із ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад ; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Підставою для прийняття Одеською міською радою рішення №3633-IV від 28.01.2005 року «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» стало те, що на підставі договорів дарування від 06.08.2004 року, 18.08.2004 року, 17.08.2004 року, 20.06.2004 року громадяни ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 отримали у приватну спільну часткову власність будівлі санаторію ім. Горького (а.с. 183-184, 215-216, 234-235 т. 8, а.с. 4-5, 23-24 т.9).

Вищезазначені громадяни звернулись до Одеської міської ради з

заявами щодо оформлення відведення земельних ділянок для експлуатації

жилих будинків, посилаючись на вищезазначені договори дарування частин будівель санаторію ім. Горького.

Тобто, зазначені громадяни звернулись для передачі їм земельних ділянок, на яких, начебто, було розташоване нерухоме майно, яке належить їм на праві власності.

Разом з тим, згідно листа ДП «Клінічний санаторій ім. Горького», на земельних ділянках, які передані вищенаведеним громадянам на момент передачі та по теперішній час відсутні будь-які будівлі та споруди, а вказані земельні ділянки вільні від забудови та перебувають у фактичному користуванні санаторію з 1956 року, що, зокрема, підтверджується графічними матеріалами.

Судом обґрунтовано не були взяті до уваги копії листів КП «ОМБТІ та РОН», відповідно до яких, частини будівель санаторію ім. Горького, які належать ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 знаходяться в аварійному стані: відсутня кровля, віконні та дверні пройоми, несучі конструкції мають ряд ушкоджень несумісних з подальшою експлуатацією, будівлі практично зруйновані, відновленню не підлягають. Будівлі підлягають зносу, оскільки судовим розглядом встановлено, що частки будівель санаторію ім. Горького, які належать ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 на підставі договорів дарування в натурі не виділялися, частини будівель санаторію ім. Горького окремими об`єктами нерухомості не визнавалися.

Доказів того, що на спірних земельних ділянках при прийнятті Одеською міською радою відповідного рішення були наявні окремі об`єкти нерухомості, а саме: жилі будинки, будівлі або споруди, які були виділені в натурі та належали на праві приватної власності ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , представниками відповідачів суду надано не було.

Судом у відповідності до вимог чинного законодавства був взятий до уваги, в якості належного та допустимого доказу наданий представником Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» висновок експерта № ЕС-2401-1-1557.20 за результатами проведеної комплексної судової земельно-технічної експертизи, складений судовим експертом судової незалежної експертизи України Клівак О.В., 09.10.2020 року, відповідно до якого встановлено, що на спірних земельних ділянках з кадастровими номерами :39:007:0071, :39:007:0072, :39:007:0090, :39:007:0091, :39:007:0093, :39:007:0097, :39:007:0098, за адресою: АДРЕСА_1 , будівлі, споруди або їх частини, конструкції тощо (зокрема, житлові будинки з господарськими будівлями, які були зазначені у проектах землеустрою щодо відведення вищевказаних земельних ділянок у власність 2004 р.), відсутні, як і відсутні вони були на Публічній кадастровій карті України та на супутникових знімках з публічно доступних інтеренет-ресурсів Google Earth та Google Maps за період 2004-2019 років (а.с. 132-153 т.8).

Таким чином, судом встановлено, що на спірних земельних ділянках відсутні будівлі, споруди або їх частини, конструкції тощо, як вони і були відсутні у 2005 році під час прийняття Одеською міською радою рішення №3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель».

Також судом встановлено, що належні фізичним особам ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 ідеальні частки будівель санаторію ім. Горького в натурі ніколи не виділялись.

З урахуванням викладеного, суд дійшов правильного висновку, що у Одеської міської ради були відсутні підстави для прийняття, на підставі ст. 120 ЗК України, рішення №3633-IV від 28.01.2005 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель», яким було змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; передано безоплатно у приватну власність громадянам України земельну ділянку загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель міста, а саме: ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0805 га, розташовану в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0937 га, розташовану в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0972 га, розташовану в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_13 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0966 га, розташовану в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_15 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0918 га, розташовану в АДРЕСА_1 . ОСОБА_16 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0854 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якої увійшли спірні земельні ділянки, до прийняття Одеською міської радою рішення від 28.01.2005 року №3633-IV, відносилася до земель рекреаційного призначення, є власністю територіальної громади м. Одеси, та знаходяться у користуванні Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» у якому організована профілактика і лікування, у зв`язку з чим, на підставі абзацу 8 Додатку № 1 до Рішення Одеської міської ради №122-ХХ/ІІ від 27.02.1997 року «Про затвердження проекту «Схеми функціонально-планувальної організації приморських територій» вказана територія не підлягала приватизації.

Так, до земель рекреаційного призначення належать землі, які використовуються для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Відповідно до ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації.

Відповідно до ст. 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління кооперативу до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі документації із землеустрою, за якою здійснювалося формування земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). До земель загального користування дачного кооперативу належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. На землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Порядок використання земель рекреаційного призначення визначається законом.

Статтею 50 ЗК України надано поняття земель рекреаційного призначення та по суті визначено призначення, для якого можуть використовуватися землі рекреаційного призначення, а саме для організації відпочинку населення, туризму та проведення спортивних заходів.

Поняття «туризму» визначається в Законі України «Про туризм», відповідно до ст. 1 якого туризм визначений як тимчасовий виїзд особи з місця постійного проживання в оздоровчих, пізнавальних, професійно-ділових чи інших цілях без здійснення оплачуваної діяльності в місці перебування.

До земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз та інших об`єктів, визначених ст. 51 ЗК України.

Порядок визнання територій рекреаційними зонами на землях рекреаційного призначення залежить від їхнього місцезнаходження та виду природних об`єктів на них.

Судом на законних підставах звернуто увагу, що землі рекреаційного призначення можуть належати одночасно до інших категорій земель, наприклад, земель лісового фонду, природно-заповідного фонду тощо.

Правовий статус та порядок визначення земель рекреаційного призначення на землях лісового фонду встановлюється Лісовим кодексом України (п. 7 ч. 1 ст. 37) та Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 № 733.

Спеціальний порядок створення рекреаційних зон у складі земель природно-заповідного фонду України визначено Законом України «Про природно-заповідний фонд України» (ст.ст. 18-24, 36-54).

Частина 1 ст. 52 ЗК України передбачає, що землі рекреаційного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. В той же час, слід звернути увагу, що деякі обмеження існують, та пов`язані з тим, що землі рекреаційного призначення можуть одночасно належати до інших категорій земель, для яких можуть бути встановлені обмеження щодо передачі у комунальну або приватну власність.

Приватизація земельних ділянок рекреаційного призначення можлива у тому випадку, коли громадянин чи юридична особа вже володіє і користується даною земельною ділянкою або мають це на меті та займаються діяльністю, спрямованою на організацію відпочинку населення, туризму чи проведення спортивних заходів.

Враховуючи особливості земель рекреаційного призначення та їх важливе значення, законодавством України встановлено для даної категорії земель особливий правовий режим, пов`язаний з їх охороною. Зокрема, на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель (ч. 3 ст. 52 ЗК України). Певні обмеження щодо зміни цільового призначення земель рекреаційного призначення передбачені Законом України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах».

Відповідно до положень п. б ч. 1 ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом вірно зазначено, що в порушення положень п. б ч. 1 ст. 141 ЗК України, рішення про вилучення земельних ділянок у санаторія ім. Горького, Одеською міською радою не приймалось.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, Одеською міською радою всупереч зазначеним нормам законодавства передано у приватну власність та змінено цільове призначення земельних ділянок, які відносяться до земель рекреаційного призначення, для потреб, не передбачених законом, на підставі документів, що містили недостовірні данні.

За таких обставин, підстави для прийняття рішення №3633-IV від 28.01.2005 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» у Одеської міської ради були відсутні.

Так, рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», було вирішено скасувати рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам:

ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,0854 га;

ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,0966 га;

ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,0805 га;

ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,0985 га;

ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,0972 га;

ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,0918 га;

ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,0937 га.

При цьому, у своїх позовах Заступник прокурора Одеської області посилається на ст. 388 ЦК України, яка передбачає, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Разом з тим, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

Судом встановлено, що у зв`язку з тим, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, яким первинно передано спірні земельні ділянки у власність ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , які, у подальшому, відчужили їх на користь відповідачів, було скасовано рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а тому до зазначених правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даний час спірна земельна ділянка перебуває у власності відповідачів, а тому, відповідно до ст.ст. 1212, 1213 ЦК України підлягає витребуванню власником, яким є Одеська міська рада, з чужого незаконного володіння.

За таких обставин, враховуючи встановлені обставини щодо протиправності рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Одеської області про витребування спірних земельних ділянок на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про належність осіб, в інтересах яких пред`явлено позов, судом взято до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 3. п. II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної т а комунальної власності» (набрав чинності 06.09.2012) встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу.

Таким чином із урахуванням вищевказаних законодавчих змін, а також те, що право власності Одеської міської ради на землі рекреаційного призначення порушено та на даний час порушення залишається не усунутим, висновки суду про те, що Заступник прокурора Одеської області на законних підставах звернувся до суду з даними позовами в інтересах держави в особі Одеської міської ради про витребування земельних ділянок, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення цього позову в інтересах Одеської міської ради як органу наділеного повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій ім. Горького» користується земельною ділянкою, яка йому була надана Одеською міською радою на підставі Рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 24.09.1956 року за №806, яке на сьогоднішній день не скасовано та ніким не оспорюється (а.с. 20-22 т. 1).

Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 635 від 20.10.2000 року «Про оформлення свідоцтва про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на будівлі санаторію ім. Горького, розташовані за адресою: Фонтанська дорога, 165» вирішено оформити та видати ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на вищезазначені будівлі вказаного санаторію.

На підставі вищезазначеного рішення, виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Закритому акціонерному товариству лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності на будівлі санаторію ім. Горького від 25 жовтня 2000 року за №010076 (а.с. 23 т. 1).

Рішенням Одеської міської ради «Про створення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького» від 20 березня 2009 року за №798-V було оголошено територію дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 165, площею 8,28 га, парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького» (а.с. 26 т. 1).

Таким чином, позовні заяви про витребування земель рекреаційного призначення, території дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Горького» закритого акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця», яка оголошена парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького» із приватної власності, безумовно становить суспільний інтерес.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Так, Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні та інші природні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

З огляду на положення частини першої статті 83, частини першої статті 84 ЗК України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 122 ЗК України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Прийняття рішення про передачу земель в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Судом встановлено, що земля, віднесена рішенням Одеської міської ради №3633-IV від 28.01.2005 року до категорії земель із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, належала до земель рекреаційного призначення, територія якої оголошена парком-пам`яткою садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк санаторію ім. Горького».

Тобто, фактично відбулась незаконна зміна цільового призначення землі та її безоплатна приватизація громадянами, що призвело до безоплатного одержання вказаних земельних ділянок у власність і автоматичного їх вибуття з числа земель комунальної власності.

За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення заступника прокурора Одеської області до суду з вимогою витребування спірних земельних ділянок з володіння відповідачів є задоволення насамперед суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель рекреаційного призначення та безоплатної передачі їх у приватну власність, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, земель рекреаційного призначення, як національного багатства України та як джерела задоволення потреб суспільства. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в комунальну власність землі, що незаконно вибули з такої власності.

Витребування спірних земельних ділянок з володіння відповідачів на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради відповідає критерію законності, витребування земельних ділянок здійснюється на підставі норм ст. 1212 ЦК України в зв`язку з тим, що рішення Одеської міської ради про відчуження спірних земельних ділянок на користь відповідачів було скасовано, тому відсутні правові підстави збереження цього майна за відповідачами.

Судом враховано, що частини будівель санаторію ім. Горького, ідеальні частки яких в натурі виділені не були, були отримані ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 у власність на підставі договорів дарування, тобто безоплатно, спірні земельні ділянки також були передані цим особам у приватну власність на підставі на рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV безоплатно.

Тобто, досліджуючи питання дотримання справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи у випадку втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, суд приходить до висновку, що витребування спірних земельних ділянок на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради не спричиняє жодних збитків власникам майна, оскільки спірні земельні ділянки були передані у власність безоплатно, та, крім того, з порушенням вимог п. б ч. 1 ст. 141, ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Щодо застосування строків позовної давності, які просили застосувати представники відповідачів, в обґрунтування яких посилалися на те, що спірні земельні ділянки вибули із володіння власника на підставі рішення Одеської міської ради № 3633 від 28.01.2005 року, а тому строк позовної давності за позовними вимогами сплинув 28.01.2008 року, а з відповідними позовами до суду Заступник прокурора Одеської області в інтересах Одеської міської ради звернувся у 2019 році, тобто з пропущенням трирічного строку, судом зазначено наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня,коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Отже, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Судом вірно встановлено, що в даному випадку держава в особі Одеської міської ради про порушення свого права дізналась з моменту прийняття рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок відповідачам.

Саме з цього часу, тобто з 07.12.2016 року, у позивача виникло право пред`явити вимогу про витребування земельних ділянок від відповідачів.

До цього часу звертатись з вимогами про витребування земельних ділянок від відповідачів не було будь-яких підстав, оскільки рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» було чинним.

Таким чином, звернувшись до суду 23.09.2019 року та 24.09.2019 року, заступник прокурора Одеської області не порушив строк позовної давності для вимог про витребування майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (постанова ВП ВС від 29.05.2019 року у справі № 367/2022/15-ц).

Так, однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову про витребування спірних земельних ділянок, є підставою для державної реєстрації права власності на ці земельні ділянки за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо позову ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради № 1397-VII від 07 грудня 2016 року «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року №3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам: ОСОБА_16 земельна ділянка площею 0,0854 га, ОСОБА_13 земельна ділянка площею 0,0966 га, ОСОБА_8 земельна ділянка площею 0,0805 га, ОСОБА_17 земельна ділянка площею 0,0985 га, ОСОБА_11 земельна ділянка площею 0,0972 га, ОСОБА_15 земельна ділянка площею 0, 0918 га, ОСОБА_10 земельна ділянка площею 0,0937 га, судом зазначено наступне.

Як було встановлено судом, рішенням Одеської міської ради №3633-IV від 28.01.2005 «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» було змінено цільове призначення земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; передано безоплатно у приватну власність громадянам України земельну ділянку загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, із земель міста, а саме:

ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0805 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_10 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0937 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_11 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0972 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_13 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0966 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_15 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0918 га, розташовану в АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_16 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0854 га, розташовану в АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV, ОСОБА_10 отримано державний акт серія ОД № 063105 на земельну ділянку з кадастровим номером :39:007:0098, загальною площею 0,0937 га, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 66 т. 2).

На підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2005 року за №14932, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального Іллічовою Н.А., вказану земельну ділянку відчужено на користь ОСОБА_1 , яким отримано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку серія ЯБ №296314 від 02.12.2005 року, у якого на даний час вона перебуває.

Також судом було встановлено, що рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», було вирішено скасувати рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-IV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель» в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам:

ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,0854 га;

ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,0966 га;

ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,0805 га;

ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,0985 га;

ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,0972 га;

ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,0918 га;

ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,0937 га (а.с. 17 т. 1).

Підставою для прийняття Одеською міською радою вищезазначеного рішення №1397-VII від 07.12.2016 року стало те, що за результатами розгляду звернення ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» від 18.11.2016 року з приводу скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 р. № 3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в частині передачі безоплатно у приватну власність громадянам ОСОБА_16 земельної ділянки площею 0,0854 га, ОСОБА_13 , земельної ділянки площею - 0,0966 га, ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,0805 га, ОСОБА_23 земельної ділянки площею 0,0985 га, ОСОБА_11 земельної ділянки площею 0,0972 га, ОСОБА_15 земельної ділянки площею 0,0918 га, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 0,0937 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель встановлено наступне.

На підставі договорів дарування від 06.08.2004 року, 18.08.2004 року, 17.08.2004 року, 20.06.2004 року громадяни ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 отримали у приватну спільну часткову власність частину будівель санаторію ім. Горького.

Вищезазначені громадяни звернулись до Одеської міської ради з

заявами щодо оформлення відведення земельних ділянок для експлуатації

жилих будинків, посилаючись на вищезазначені договори дарування частин будівель санаторію їм. Горького.

Тобто, зазначені громадяни звернулись для передачі їм земельних ділянок, на яких, начебто, було розташовано нерухоме майно, яке належить їм на праві власності.

В свою чергу, у листі ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» зазначено, що на земельних ділянках, які передані вищенаведеним громадянам на момент передачі та по теперішній час відсутні будь-які будівлі та споруди, а вказані земельні ділянки вільні від забудови та перебувають у фактичному користуванні санаторію з 1956 року, що, зокрема, підтверджується графічними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Крім того, згідно із ч. 13 ст. 46 Закону України «Про місцеве самоврядування і Україні» пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування з межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Частиною 2 статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

З урахуванням викладених у листі ДП «Клінічний санаторій ім. Горького» обставин юридичним департаментом Одеської міської ради було підготовлено проект рішення Одеської міської ради «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в частині», а саме щодо передачі у приватну власність земельних ділянок наступним громадянам: ОСОБА_16 - земельну ділянку площею 0,0854 га; ОСОБА_13 - земельну ділянку площею 0,0966 га; ОСОБА_8 - земельну ділянку площею 0,0805 га; ОСОБА_17 - земельну ділянку площею 0,0985 га; ОСОБА_11 - земельну ділянку площею 0,0972 га; ОСОБА_15 - земельну ділянку площею 0,0918 га; ОСОБА_10 - земельну ділянку площею 0,0937 га.

Вказаний проект рішення міської ради було розглянуто на засіданні постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин від 25.11.2016 року та одноголосно прийнято рішення рекомендувати внести вказаний проект на розгляд чергової сесії Одеської міської ради та підтримати останній.

Таким чином, з урахуванням того, що на земельних ділянках, які передані відповідно до рішення Одеської міської ради від 28.01,2005 року як на момент прийняття вказаного рішення, так і на час розгляду питання про його скасування відсутні будь-які споруди, керуючись п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 12 Земельного кодексу України, на пленарному засіданні сесії міської ради, яке відбулося 07.12,2016 року Одеською міською радою прийнято рішення № 1397-VІІ «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» в частині».

Тобто, оскаржуване рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року було прийнято суб`єктом владних повноважень як компетентним органом, який несе відповідальність за свої рішення перед територіальною громадою міста, в тому числі і перед юридичними особами - ДП «Клінічний санаторій ім. Горького», з метою забезпечення дотримання земельного законодавства та раціонального використання земельних ділянок та недопущення протиправного захоплення землями територіальної громади третіми особами у позавстановлений законодавством порядок.

Таким чином, суд зазначає, що оскаржуване рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VІІ прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, вказані вище громадяни звернулись до Одеської міської ради із заявами щодо оформлення відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування жилих будинків та господарських споруд, посилаючись на вказані договори дарування частин будівель санаторію ім. Горького. При цьому своє право обґрунтовували тим, що на даній земельній ділянці нібито розташоване нерухоме майно, що належить їм на праві власності. Проте, судом встановлено, що дана територія була вільна від забудови як у 2005 році, так і на теперішній час. Таким чином, вбачається те, що рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року № 3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель» прийнято з порушенням норм земельного законодавства, оскільки надані заявниками документи та відомості, що вони містили, не відповідали дійсності.

В той же час, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

При цьому, Конституційний Суд зазначив, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Частково скасовуючи рішення від 28.01.2005 р. № 3633-IV, Одеська міська рада виходила із того, що відповідні земельні ділянки вільні від забудови, та фактично фізичні особи, яких стосується оскаржуване рішення, не приступали до використання земельних ділянок.

У зв`язку з цим, правовідносини з реалізації прав та інтересів позивача внаслідок прийняття рішення від 28.01.2005 р. № 3633-IV не виникли, а тому відповідач не позбавлений права змінити або скасувати прийняте ним рішення.

Судом вірно встановлено, що оскаржуване рішення Одеської міської ради Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VІІ, позивача - ОСОБА_1 не стосувалося, оскільки земельна ділянка йому не виділялася.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ; міст Належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення Земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення тими вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до приписів ст.ст. 80, 83 ЗК України єдиним законним власником спірних земельних ділянок є територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, оскільки вони розташовані в межах міста Одеси.

Згідно з ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Крім того, було встановлено, що відповідні земельні ділянки, яких стосувалось оскаржуване рішення Одеської міської ради, вільні від забудови, та фактично фізичні особи, яких стосується оскаржуване рішення міської ради, не приступили до використання земельних ділянок. Той факт, що земельні ділянки вільні від забудови та відповідні фізичні особи їх взагалі ніколи не використовували, свідчить про наявність підстав для скасування рішення міської ради 2005 року у відповідній частині. Тобто, оскаржуване рішення Одеської міської ради (2016 року) прийнято з метою забезпечення дотримання земельного законодавства та раціонального використання земельних ділянок, з метою недопущення протиправного заволодіння землями територіальної громади рекреаційного призначення.

Висновки суду про те, що спірне рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII прийняте в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є вірними.

При цьому судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності.

За змістом ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Прокурор та представник Одеської міської ради просили про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 про порушення свого права повинен був дізнатись з моменту прийняття рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VII «Про скасування рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року №3633-ІV «Про зміну цільового призначення, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу у приватну власність громадянам України земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель», в частині безоплатної передачі у приватну власність земельних ділянок відповідачам.

Саме з цього часу, тобто з 07.12.2016 року, у ОСОБА_1 виникало право пред`явити відповідний позов.

Однак, до суду з позовом ОСОБА_1 звернувся лише 14.03.2020 року, тобто більше ніж через три роки, коли позивач дізнався або міг дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Частиною 11 цієї статті передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» однією з гарантій забезпечення права осіб на доступ до публічної інформації визначено обов`язок розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону визначено, що доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація

оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати

оновлення інформації.

Крім цього, відповідно до ст. 21 Закону України «Про порядок висвітлення

діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» діяльність місцевих органів державної влади та

органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової

інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження на умовах, визначених

у договорах між цими органами і редакціями зазначених друкованих засобів

лісової інформації.

Виходячи зі змісту наведених положень, опублікування акту органу місцевого самоврядування на його офіційному веб-сайті та у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження визначається законодавцем належним доведенням таких актів до відома заінтересованих осіб, у зв`язку з чим факт їх оприлюднення у вищезгаданий спосіб визначає момент, коли всі заінтересовані особи повинні були дізнатись про відповідні акти (рішення, дії).

Оскаржуване рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VІІ оприлюднено 22.12.2016 року на офіційному сайті Одеської міської ради за посиланням https://omr.gov.ua/ru/acts/council/91390/; 30.12.2016 року в газеті «Думська площа» № 55.

При цьому, судом зазначено, що законодавством не визначено обов`язку щодо здійснення органом місцевого самоврядування певного роду розсилки прийнятих ним рішень, оскільки таке висвітлення діяльності суб`єкта владних повноважень здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації», положення якого було належним чином дотримано Одеською міською радою, про що наголошено вище.

Таким чином, оскаржуване рішення Одеської міської ради було доведено

до відома необмеженого кола осіб та перебувало у вільному доступі для

ознайомлення вже з 22.12.2016 року, тоді як даний позов подано лише 10.03.2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Однак, оскільки ОСОБА_1 не були доведені вимоги позову, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його позову не через пропуск строку звернення до суду, а через недоведеність позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовів Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до апеляційної скарги яких приєдналися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про те, що у заступника прокурора Одеської області відсутні підстави для представництва інтересів держави, колегія суддів вважає є необґрунтованими за таких підстав.

Згідно п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 ч.1 ст.131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді, таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII.

У частині 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

При цьому, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» пов`язує обов`язок прокурора реалізувати представницькі повноваження в інтересах держави, у тому числі шляхом пред`явлення позовної заяви, лише з наявністю, на його думку, факту порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. І реалізація такого обов`язку прокурором не пов`язана з настанням несприятливих правових наслідків для службових осіб уповноваженого органу, що не вчинив належних заходів щодо захисту інтересів держави, зокрема, у вигляді притягнення до кримінальної або дисциплінарної відповідальності. Також прокурор не зобов`язаний встановлювати причини за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Зокрема, згідно з ч.4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві, скарзі, обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Обґрунтовуючи наявність порушень інтересів держави та необхідність їх захисту заступник прокурора зазначає, що з урахуванням закінчення у грудні 2019 року строків позовної давності Одеською міською радою з 16.12.2016 року не вжито жодних заходів щодо відновлення порушеного права територіальної громади.

Загрозою порушень інтересів держави в особі Одеської міської ради є те, що за певних умов, зокрема у разі продовження бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо пред`явлення вказаного позову та невжиття прокуратурою заходів представницького характеру, у подальшому було б неможливим витребування спірного майна, з огляду на строки позовної давності.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що міська рада була обізнана про факт незаконного вибуття спірного майна з комунальної власності, а для застосування прокурором представницьких повноважень виключне значення має факт бездіяльності органу, який мав місце на момент пред`явлення прокурором позову, тому він правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про витребування майна.

При цьому, незалежно від причин, за яких позивач не здійснив захист інтересів держави в собі територіальної громади м. Одеси, сам факт не звернення до суду відповідних уповноважених органів з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно повинен був захистити інтереси держави, свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження щодо захисту інтересів держави, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

В постанові ВП ВС у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020, зазначено, що бездіяльність органу державної влади у захисті інтересів держави є підставою для представництва таких інтересів прокурором.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджувано порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Отже, звернення прокурора до суду із вказаною позовною заявою відбулось із дотриманням вимог законодавства щодо доведення наявності порушень інтересів держави, обґрунтування необхідності їх захисту та нездійснення захисту інтересів держави уповноваженими органами.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та вдався до переоцінки судових рішень судів вищих інстанцій, які вже досліджували та оцінювали рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року №3633-IV, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки судом справа розглянута в межах заявлених позовних вимог предметом яких крім іншого було і рішення Одеської міської ради від 28 січня 2005 року №3633-IV, якому надана оцінка суду за наступних підстав.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27 вересня 2012 року по справі № 2-а-268/10/1522, у задоволенні адміністративного позову заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Головного управління Держкомзему у Одеської області до Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування п.п. 1, 2, 3 рішення, в частині зміни цільового призначення земельної ділянки загальною площею 3,3155 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також в частині затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_24 безоплатно земельної ділянки загальною площею 0,0985 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, було відмовлено з підстав що прокурор невірно визначив орган, якій уповноважений державою звертатися до суду з позовом до органів місцевого самоврядування з вимогою про скасування рішень, прийнятих в порядку ст.12 ЗК України, тобто в межах своїх повноважень.

Доводи апеляційної скарги про неможливість органу місцевого самоврядування скасовувати свої попередні рішення, колегія суддів вважає таким, що не підлягає задоволенню оскільки рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року було прийнято суб`єктом владних повноважень як компетентним органом з урахуванням того, що на земельних ділянках, які передані відповідно до рішення Одеської міської ради від 28.01.2005 року, як на момент прийняття вказаного рішення, так і на час розгляду питання про його скасування відсутні будь-які споруди.

Тобто, оскаржуване рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року було прийнято суб`єктом владних повноважень як компетентним органом, який несе відповідальність за свої рішення перед територіальною громадою міста, в тому числі і перед юридичними особами - ДП «Клінічний санаторій ім. Горького», з метою забезпечення дотримання земельного законодавства та раціонального використання земельних ділянок та недопущення протиправного захоплення землями територіальної громади третіми особами у позавстановлений законодавством порядок.

Таким чином, суд зазначає, що оскаржуване рішення Одеської міської ради від 07.12.2016 року № 1397-VІІ прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 звільнений від сплати судового збору, а ОСОБА_6 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, з ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 171 320 грн. 58 коп., а судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції апеляційної скарги ОСОБА_5 у розмірі 161 573 грн. 37 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до апеляційної скарги яких приєдналися ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за апеляційне оскарження у розмірі 171 320 гривень 58 копійок.

Судові витрати при розгляді в апеляційній інстанції у розмірі 161 573 гривні 37 копійок за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 липня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова