Номер провадження 2/754/1997/23
Справа №754/1582/23
12 липня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючого судді Зотько Т.А.
за участю секретаря судового засідання Нагорної М.В.,
представника позивача Намлієвої І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного та водного фондів, -
Таким чином, за обставин ненадання ОСОБА_1 документів, що відповідно до вимог законодавства засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості, інформації, що вказаний об`єкт збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав, реєстрацію права власності нежитлової будівлі загальною площею 91,4 кв.м по АДРЕСА_1 на підставі лише технічного паспорту та довідки про показники об`єкта здійснено у порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та за відсутності обов`язкових документів, визначених п. 41 Порядку № 1127. Київська міська рада, як власник земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в установленому порядку фізичним чи юридичним особам у власність чи користування, в тому числі для будівництва, земельну ділянку не передавала, правовстановлюючі документи на неї не отримувались. Таким чином, державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «И» загальною площею 91,4 кв.м по АДРЕСА_1 проведено на підставі рішення державного реєстратора, яке не відповідає вимогам законодавства, а тому відповідно до ст. 26 Закону є підстави для його скасування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2023 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні.
Відповідно до ухвали, внесеної до протоколу судового засідання від 03.05.2023 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Представник позивача - прокурор Намлієва І.В. у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити посилаючись на викладені в позові обставини.
Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення кореспонденції суду за зареєстрованою у визначеному законом порядку адресою, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті «Судова влада України», що підтверджується матеріалами справи.
Представник Київської міської ради в судове засідання не з`явився, 06.06.2023 від уповноваженої особи Київської міської ради на адресу суду надійшли пояснення по справі, в яких просять суд позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у відсутність їх представника.
Згідно вимог ч.ч. 1, 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відзиву на позовну заяву від відповідачки на адресу суду не надходило.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача - прокурора Намлієвої І.В., дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України (ст. 2 Закону України «Про охорону земель»).
Судом встановлено, що Деснянською окружною прокуратурою м. Києва при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» виявлено факт порушення прав територіальної громади м. Києва через позбавлення її можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки, ще розташована з парку Муромець (Дружби народів) на острові Муромець та відноситься до категорії земель природно-заповідного, водного фонду та зони охоронюваного ландшафту. Зокрема встановлено факт про ведення незаконної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ. «И», загальною площею 91,4 кв. м. по АДРЕСА_1 . Острів Муромець, що знаходиться між гирлами Десни, Чорториєм (Десенкою) та Дніпром, з півдня переходить до Труханового острова. Довжина - 7,5 км, ширина - 1-2 км..
Пунктом 3 рішення Київської міської ради народних депутатів № 14 від 17.02.1994 «Про створення, резервування та збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду в м. Києві» затверджено перелік цінних природних територій та об`єктів, що резервуються для заповідання додаток № 3). Згідно з додатком № 3 до рішення Київської міської ради урочище Муромець (площею 190 га) і урочище Лопуховате (площею 52,2 га) увійшли до Переліку цінних природних територій, що резервуються для заповідання.
Ландшафтний заказник місцевого значення «Муромець - Лопуховате» створений рішенням Київської міської ради № 96/256 від 24.10.2002 із загальною площею 217 га. Природоохоронний об`єкт заснований з метою збереження цінних природних спільнот. На території заказника заборонена будь-яка господарська діяльність.
Рішенням Київської міської ради від 23.12.2004 № 878/2288 створено Регіональний Ландшафтний парк «Дніпровські острови», до складу якого увійшов заказник (острів Муромець як одна з заповідних зон, острів Лопуховатий - як одна із зон регульованої рекреації). Отже, заказник місцевого значення «Муромець- Лопуховате» та Регіональний ландшафтний парк «Дніпровські острови» відносяться до природно-заповідного фонду України, охороняються, як національне надбання, унікальний природний комплекс, відповідно до якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Рішенням Київської міської ради №96/256 від 24.10.2002, №878/2288 від 23.12.2004 природну територію островів Муромець та Лопуховате загальною площею 217 га, заказником місцевого значення «Муромець- Лопуховате» та Регіональним ландшафтним парком «Дніпровські острови» площею 1 214,99 га земельна ділянка зайнята цими островами та їх прибережними смугами в силу закону була і є землями водного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення (ст. 20 ЗК України).

За приписами ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» та ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст. 44 ЗК України).

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» особливій державній охороні підлягають території та об`єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об`єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Спірна земельна ділянка знаходиться в зоні охоронюваного ландшафту та має обмеження щодо використання відповідно до історико - культурних факторів визначені рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.79 № 920 «Про уточнення меж історико - культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві». Земельна ділянка знаходиться на території що визначена як зона охоронюваного ландшафту (додаток № 1, п. п. 3.4.6). Відповідно до п. 13 додатку № 1 вказаного рішення, в зонах охоронюваного природного ландшафту не дозволяється будь-яке будівництво, що негативно впливає на характер ландшафту. Передбачається збереження, регулювання рослинності, заходи щодо зміцнення берегових територій, схилів ярів, знесення дисгармонуючих будинків і споруд, що спотворюють історичний ландшафт. Проектування та будівництво нових житлових районів, промислових та інших об`єктів обмежується.

Стаття 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначає, що зони охорони пам`ятки - встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.

Згідно ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони. Межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень. Режим використання зон охорони встановлює обмеження діяльності у використанні відповідної території (земель). Порядок визначення меж і режимів використання зон охорони, затвердження науково-проектної документації та внесення змін до неї встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами (ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. прийнято рішення № 51059293 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю літ. «И» загальною площею 91,4 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису 35415276).

Реєстрацію проведено на підставі довідки про показники об`єкта нерухомого майна від 27.12.2019 №27/12/19-768, видавник ТОВ «Реєстраційне БТІ».

Також в реєстраційній справі міститься технічний паспорт на нежитлову будівлю від 27.12.2019 №1884, видавник ТОВ «Реєстраційне БТІ».

Однак, земельна ділянка за вищевказаною адресою в установленому законом порядку ОСОБА_1 або іншим фізичним чи юридичним особам у власність чи користування, в тому числі для будівництва, не передавалась, правовстановлюючі документи на земельну ділянку не отримувались та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно речові права на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , за будь-якими фізичними чи юридичними особами не зареєстровані.

Як вбачається з матеріалів справи, на території земельної ділянки з наступними даними: КОАТУУ: , зона:62, квартал:206, яка суміжна земельній ділянці з кадастровим номером :62:206:0091 розміщено нежитлову будівлю площею 91,4 кв.м., що виконана з червоної цегли без встановлених вікон та яка не має огорожі, навколо будівлі розміщуються зелені насадження у вигляді дерев.

Факт розміщення нежитлової будівлі на території парку та острову Муромець встановлено під час огляду місця події у ході розслідування кримінального провадження № 0000274 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1 КК України, та зафіксовано у протоколі огляду місця події від 30.09.2022 спеціалістами Державної екологічної інспекції Столичного округу, залученими до проведення вказаної слідчої дії, за результатами огляду земельної ділянки складено довідку, схеми обмірів земельної ділянки та фото-таблиця.

Як вбачається з листа Департаменту містобудування та архітектури №055-172 від 11.01.2023 та витягу з містобудівного кадастру та фрагмету планувальних обмежень, відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804, спірна земельна ділянка входить в межі проектного заповідання природного комплексу та в зону охоронюваного ландшафту.

Згідно інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06.07.2022 в реєстрі адрес у місті Києві, який ведеться згідно з Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 № 337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві» відсутні відомості про документи щодо присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.01.2023 повідомлено, що адміністрацією не присвоювалась поштова адреса нежитловій будівлі з літерою «И» по АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 2 статті 59 ЗК України обмеженоє можливість передання земель водного фонду у приватну власність випадком безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм (загальною площею до 3 гектарів).

Зі змісту статті 83 ЗК України вбачається, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із комунальної у приватну власність.

Пунктом 7 статті 80 ВК України визначено, що з метою охорони водності малих річок забороняється надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва.

Статтею 84 ЗК України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, також землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Оскільки рішенням Київської міської ради від 23.12.2004 № 878/2288 створено Регіональний Ландшафтний парк «Дніпровські острови», до складу якого увійшов заказник (острів Муромець як одна з заповідних зон, острів Лопуховатий - як одна із зон регульованої рекреації), отже, заказник місцевого значення «Муромець- Лопуховате» та Регіональний ландшафтний парк «Дніпровські острови» відносяться до природно-заповідного фонду України, охороняються, як національне надбання, унікальний природний комплекс, відповідно до якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання, вітак надання такої земельної ділянки у приватну власність заборонено вимогами ст. 59 ЗК України та ст. 80 ВК України.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, у тому числі, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України).

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, стосовно яких діє чітка заборона на передачу їх у приватну власність із метою будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями), є неможливим (подібні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Таким чином, зайняття спірної земельної ділянки із порушенням положень ЗК України підлягає розгляду як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі вимогу про зобов`язання повернути земельні ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки (аналогічні висновки викладено у пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, пункті 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, Постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі №752/3093/19).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного та водного фондів.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 052,00 гривень за подачу позову до суду та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 1342,00 грн., що в загальному розмірі становить 9 394,00 гривень.

Відповідно до ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження. Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки.

Під час виготовлення повного тексту рішення суду, було встановлено, що при ухвалені вступної та резолютивної частини рішення, судом було допущено описку у розрахунку судового збору, що підлягав стягненню з відповідачки, а саме сумарного розрахунку розміру судового збору за подачу позову до суду у розмірі 8 052,00 гривень та заяви про забезпечення позову у розмірі 1342,00 грн..

Зазначена арифметична помилка при виготовленні вступної та резолютивної частини судового рішення була допущена механічно, а відтак підлягає виправленню шляхом викладення в резолютивній частині повного тексту рішення суду наступним чином «Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 )на користь Київської міської прокуратури (Код 02910019, вул.Предславинська,45/9 м.Київ) витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 9 394,00 гривень».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13,14,41,50 Конституції України, Законом України «Про охорону земель», Законом України «Про охорону культурної спадщини», ст.ст.19,20,43,44,59,83,152 ЗК України, ст.. 80 ВК України, ст.ст. 178, 391 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Керівника Деснянської окружної прокуратури міста Києва, який діє в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою природно-заповідного та водного фондів - задовольнити.

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі. Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою площею 91,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 10.02.2020, індексний номер 51059293 та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю літ. «И» загальною площею 91,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на нього.

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, площею 91,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) знести об`єкт самочинного будівництва: нежитлову будівлю загальною площею 91,4 кв.м.

Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою, площею 91,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 91,4 кв.м, з приведенням її у придатний для використання стан шляхом звільнення від нежитлової будівлі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 )на користь Київської міської прокуратури (Код 02910019, вул.Предславинська,45/9 м.Київ) витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 9 394,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду виготовлено 02.08.2023.

Суддя: