Справа № 523/2123/22
Провадження №2/523/929/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.,

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя,

за участю : представника позивача адвоката Вацкова М.Г. , представника відповідача адвокатів Садаклієва І.І.

Установив

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просила суд просила суд: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ; Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію в розмірі 1/2 частині транспортного засобу автомобіль - Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 - 289696,00 грн; Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків не відомий, на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судові витрати, судовий збір пов`язані з розглядом справи у розмірі в загальній сумі 19697,00 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що з 16.08.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.08.2013 року зроблений відповідний актовий запис №1288.

Від шлюбу у сторін є син, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вказала позивачка, з березня 2021 року шлюб між подружжям фактично припинено, позивачка разом з сином проживає окремо та вона звернулась до Суворовського районного суд м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач стверджує, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано один автомобіль Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який було зареєстровано на Відповідача, та який одноосібно користується ним. Технічний паспорт виданий на його ім?я.

Також, позивачка вказала, що добровільно вирішити питання щодо поділу майна подружжя нема можливості, оскільки відповідач заявляє, що продасть авто за 7000 тисяч доларів та не виплатить їй жодної компенсації, у зв`язку з чим ОСОБА_1 змушена звернутися до суду.

Крім того позивач стверджувала, що станом на дату звернення до суду транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача. Відповідач переховує авто, тому ОСОБА_1 для оцінки вартості майна була змушена звернутися до Таврійської експертної колегії, яка 28.01.2022 року надала висновок про вартість майна.

Таким чином, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити та поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності, та стягнути грошову компенсацію в розмірі частини майна.

На адресу суду зазначена цивільна справа надійшла 08 лютого 2022 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08 лютого 2022 року, визначено головуючого суддю Сувертак І. В. (а.с. 18).

25 квітня 2022 року (а.с.42,43) відкрито провадження по справі, та призначено справу до розгляду за нормами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті (а. с. 137).

У відкритому судовому засіданні представник позивача адвокат Вацков М.Г. просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача-адвокат Садаклієв І.І. у відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову просив відмовити у його задоволенні, з підстав, викладених у відзиві на позов, поданий раніше.

Так, відповідач вказав, що сторони станом на дату подачі відзиву у встановленому законом порядку шлюб не розривали, у зв`язку з чим, шлюб продовжував породжувати юридичні наслідки. Оформлення припинення фактичних шлюбних відносин взагалі не передбачено чинним законодавством України.

Також сторона відповідача зазначила, що будь-яких доказів використання грошових коштів не на потреби подружжя стороною позивача не надано, а тому слід виходити з презумпцій встановлених законом - майно було реалізовано під час знаходження в шлюбних відносинах зі згоди позивачки, а грошові кошти витрачені на потреби сім`ї.

Крім того відповідач вказує, що позивачем не були надані належні та допустимі докази факту відчуження автомобілю після припинення шлюбних відносин між сторонами, у тому числі без згоди ОСОБА_1 , а також дату припинення шлюбних відносин.

Відповідач вказав, що позивач у своєму позові не оспорює договір купівлі продажу, а спірний автомобіль марки Infiniti М37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , було відчужено в 15 січня 2022 року за 78500,00 грн. на підставі договору 5141/2022/3046480. Сума за яку було відчужено автомобіль виходила з його технічного стану (автомобіль неодноразово потрапляв в ДТП), також на ціну вплинув великий розхід двигуна (25л/100км), та той факт, що автомобіль було відчужено особі, яка займається перепродажем автомобілів.

Окрім того, відповідач стверджує, що усі отримані від продажу грошові кошти були витрачені на сім`ю та в інтересах сім`ї, а саме на забезпечення спільної дитини, що на теперішній час перебуває за кордоном про, на підтвердження чого надав ряд чеків (а. с.72-109).

Також, на думку відповідача не підлягають стягненню витрати позивачки на здійснення оцінки автомобіля, оскільки така оцінка була зроблена поза межами судового процесу.

Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

З`ясував обставини справи, вислухав представників сторін, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 16.08.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.08.2013 року зроблений відповідний актовий запис № 1288. (а.с.7).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20.09.2022 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Від шлюбу у сторін є син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.5).

Позивачка у своєму позові вказувала, що з березня 2021 року шлюб між подружжям фактично припинено, та вона разом з сином проживає окремо.

За час перебування у шлюбі (що не оспорюється сторонами) подружжям було придбано автомобіль Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який було зареєстровано на відповідача, та який одноосібно користується ним.

На час подання позовної заяви (08.02.2022року), зазначений автомобіль Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 ) вибув з власності як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - Постанова Пленуму ВСУ №11), роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №11 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) (2947-14).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Як зазначив Верховий Суд України у постанові по справі № 6-399цс17 від 05.04.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Водночас тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом України в постановах від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, від 19.06.2019 у справі 621/302/15-ц.

Суд зазначає, що на час подання позовної заяви, а саме 08 лютого 2022 року, зазначений автомобіль Infiniti M37 2011 року, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , вибув з власності як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , тобто, майно було реалізовано під час знаходження в шлюбних відносинах зі згоди позивачки.

На спростування зазначеного позивачкою жодного доказу надано не було, договір купівлі-продажу автомобіля нею не оспорювався.

Крім того, суд бере до уваги те, що матеріалами справи підтверджується факт, зазначений відповідачем а саме, що кошти від продажу автомобіля були спрямовані на потреби сім`ї, а саме: сина спільного сина сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може брати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,5,7-8, 10-13,17-18,131,76-82,89, 211, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя, а саме стягнення грошової компенсації в розмірі частини транспортного засобу автомобіль Infiniti M37 2011 року, номерний знак НОМЕР_1 в сумі -289696,00 грн., залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28 липня 2023 року.

Суддя