П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року м. Київ

Справа № 759/1382/19

Провадження: № 22-ц/824/7883/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 лютого 2023 року, постановлену під головуванням судді Журибеди О.М.,

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.07.2021 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 759/1386/19 щодо визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 (встановлено дні та години їх спілкування у місті, в якому проживає дитина з матір`ю) та зобов`язано ОСОБА_1 передавати батькові ОСОБА_2 малолітнього ОСОБА_3 у визначені судом місці, дні та часи побачень за місцем проживання дитини разом з матір`ю, а також зустрічного зобов`язання ОСОБА_2 повертати матері - ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_3 після закінчення часів та днів батька, визначених цим рішенням.

У січні 2022 року після завершення днів батька, ОСОБА_2 спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_4 викрали у неї дитину ОСОБА_3 та до цього часу не повернули, чим порушили встановлений судовим рішенням - постановою Верховного суду від 18.11.2020 у справі № 759/1382/19, обов`язок.

Зважаючи на такі обставини, відпала матеріальна умова для виконання зазначеного виконавчого документа і обов`язок її, як боржника, передавати дитину батькові ОСОБА_2 (стягувачеві) у визначені судовим рішенням дні та години, через фізичну відсутність у заявника дитини та фактичне перебування її у батька.

За викладених обставин, просила визнати виконавчий лист Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2021 року у справі №759/1386/19 таким, що не підлягає виконанню.

УхвалоюСвятошинського районного суду м.Києва від 21 лютого 2023 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та задовольнити подану заяву.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не дослідив обставини, викладені при подачі заяви, які свідчать про відсутність матеріальної передумови для виконання рішення суду, не звернув уваги на те, що ОСОБА_2 особисто відмовився від виконання цього виконавчого документу, що свідчить про необхідність визнання його таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що закриття виконавчого провадження не перешкоджає зверненню особи за судовим захистом. Вказує, що основною підставою для задоволення вимог заяви є перешкоджання саме стягувачем виконанню судового рішення.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зауважує, що на момент звернення ОСОБА_1 із заявою, виконавчі дії не проводились, а тому є незрозумілим, яке право заявниці було порушено. Вважає, що ОСОБА_1 не наведено обставин, які б згідно вимог статті 432 ЦПК України є підставами для задоволення її вимог.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, постановою Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі №759/1382/19 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року змінено, викладено абзац третій її резолютивної частини в такій редакції:

«Визначити спосіб участі ОСОБА_2 у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його вихованні:

1) можливість зустрічей кожної першої і третьої суботи та неділі з 11 год 00 хв суботи до 19 год 30 хв неділі за місцем проживання дитини з матір`ю;

2) можливість спільного відпочинку один календарний тиждень влітку та один календарний тиждень в зимовий період під час відпустки батька без присутності або у присутності матері дитини;

3) можливість спілкування засобами телефонного та електронного зв`язку з урахуванням режиму дня, що забезпечує гармонійний і здоровий розвиток дитини;

4) можливість спільного святкування у непарні роки наступних свят: Новий рік (31 грудня) з 20 год 00 хв до 19 год 00 хв наступного дня після свята, Різдво Христове (7 січня), Пасха (Великдень), Трійця;

5) можливість спільного святкування дня народження батька (ІНФОРМАЦІЯ_3).

В іншій частині постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року залишено без змін.

01.07.2021 року Святошинськии районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Міненком С.В. про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2021 року, ВП НОМЕР_1, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №759/1382/19, виданого 01.07.2021 року.

Відповідно до вимог виконавця від 30.12.2021 року, ВП НОМЕР_1, ОСОБА_2 зобов`язаний був повернути матері дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Актом державного виконавця від 10 січня 2022 року встановлено, що згідно домовленості 31.12.2021 року дитину передано батькові об 17 год. 00 хв. за зазначеною адресою без перешкод та порушень у добровільному порядку. Щодо повернення дитини матері, згідно заяви боржника попередні домовленості скасовано стягувачем. Станом на 09.01.2022 року дитина знаходиться з батьком у м. Києві.

Відповідно до вимог виконавця від 21.01.2022 року, встановлено, що станом на 20.01.2022 року до Бердянського ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від боржника надходять численні скарги та звернення, що містять інформацію, згідно якої вбачаються дії, що чинять перешкоди боржнику, та унеможливлюють виконання рішення боржником.

Бердянським ВДВС 17.12.2021 року за №60929 надано відповідь на заяву ОСОБА_1 від 06.12.2021 року, в якій вказано, що обов`язки покладені на ОСОБА_1 , виконані та виконуються останньою в добровільному порядку, перешкоди ОСОБА_2 не чиняться.

04.02.2022 року ОСОБА_2 подав заяву до Бердянського ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про закриття виконавчого провадження НОМЕР_1.

04.02.2022 року постановою про закриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №759/1382/19, виданого 01.07.2021 року Святошинським районним судом м. Києва, закінчено.

04.02.2022 року постановою про відкриття виконавчого провадження, ВП НОМЕР_2, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №759/1382/19, виданого 20.08.2020 року.

Постановою про накладення штрафу від 21.02.2022 року, ВП НОМЕР_2, постановлено за невиконання рішення суду накласти на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1700 грн.

Постановою про накладення штрафу від 20.04.2022 року, ВП НОМЕР_2, постановлено за невиконання рішення суду накласти на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 3400 грн.

20.04.2022 року до Голосіївського УП ГУНП у місті Києві подана заява про вчинення кримінального правопорушення через невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду №759/1382/19 від 24.06.2020 року у добровільному порядку.

За результатами розгляду вищевказаної заяви, Голосіївським УП ГУНП у м. Києві внесено відомомсті до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845 від 06.05.2022 за ч. 1 ст. 382 КК України за фактом не виконання ОСОБА_2 рішення суду.

07.02.2022 року року Голосіївським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа: служба у справах дітей Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відібрання дитини.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий лист №759/1386/19 від 01 липня 2021 року виданий на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, будь-якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено, як і не допущено порушення прав боржника. На даний момент виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває, будь-яких примусових заходів, тимчасових обмежень або стягнень на боржника не накладено. Окрім того, право на звернення стягувача до органу ДВС з метою виконання виконавчого документу, є його законним правом, та не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

Завершальною стадією розгляду справи є виконання остаточного судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні (ч. 1 ст. 267 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує про те, що словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили, будь-яких порушень його видачею прав та інтересів боржника не було встановлено.

Доводи скаржника про те, що стягувач у виконавчому провадженні подав заяву виконавцю про закінчення виконавчого провадження не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в порядку статті 432 ЦПК України, а є підставою виключно для вчинення виконавцем відповідних дій в межах виконавчого провадження.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання на те, що ОСОБА_1 , як боржниця, втратила свій обов`язок щодо виконання рішення, тому що стягувач не повернув їй дитину, оскільки встановлено, що на момент розгляду справи спільна дитина сторін проживає з ОСОБА_1 .

Окрім того, вірним є зауваження суду першої інстанції з приводу того, що на даний момент виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває та будь-яких примусових заходів, тимчасових обмежень або стягнень на боржника не накладено.

Встановлено, що постановою заступника начальника Бердянського відділу державної виконавчої служби виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №759/1382/19 виданого 01 липня 2019 року закінчено, у відповідності до п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, з огляду на те, що обставин, які б вказували на помилкову видачу судом виконавчого листа та відсутність обов`язку боржника не встановлено, а також враховуючи, що виконавче провадження закінчено, відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні заяви ОСОБА_1 та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова