У Х В А Л А

про розгляд заяви про забезпечення позову

03 серпня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі : головуючого судді Бенца К.К., при секретарі Майор Ю.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ганган В`ячеслава Георгійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Стітекс» та ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Приватного підприємства «Стітекс» та ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат.

01.08.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ганган В`ячеслав Георгійович подав через систему Електронний суд заяву про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, яка передана на розгляд 03.08.2023, в якій просить винести ухвалу з метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у справі шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_3 нерухоме майно інші нежилі приміщення № 69 (в літ. А) заг. пл. 201.40 кв.м., загальна площа 196.5, опис в літ. А, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта нерухомого майна 00 із забороною на його відчуження в межах заявленої до стягнення суми позову до набрання законної сили рішенням суду у вказаній справі.

Заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про стягнення з ПП «Стітекс» та поручителя ОСОБА_3 заборгованості за договором відступлення прав вимоги від 30.10.2017 року у виді 3 відсотків річних, що утворилась внаслідок невчасного виконання відповідачами боргових зобов`язань та основної суми боргу, яка сформувалась внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до долару США у зобов`язанні, виконання якого передбачено в гривні в еквівалентному виражені до іноземної валюти. Приводом звернення ОСОБА_1 зі вказаним позовом стало те, що між ОСОБА_1 та ПП «Стітекс» у 2017 році укладений договір відступлення прав вимоги на суму 196 797,43 доларів США (сто дев`яносто шість тисяч сімсот дев`яносто сім доларів США). У 2018 році в якості забезпечення зобов`язань за вказаним договором між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений договір поруки. Зобов`язання у вказаному договорі виражене в іноземній валюті в доларах США, яке передбачає виплату позивачу боргу в еквівалентному виражені в гривні у день розрахунку відповідно до погодженого графіку (п.4.2 Основного договору). Відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 01 листопада 2021 року у справі № 752/17893/19, суд вирішив стягнути солідарно з Відповідачів суму боргу в розмірі 4 720 780,85 грн. в національній валюті гривні, що на момент подання позову відповідало еквіваленту суми 196 797,43 в доларах США. 21 січня 2022 року вказане рішення суду вступило в законну силу, а 20.09.2022 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 752/17893/19. Однак, внаслідок невчасного виконання Відповідачами в добровільному порядку рішення суду про повернення грошових коштів, сума заборгованості, внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до долара США у порівнянні з 2019 роком змінилась, сума на даний час, що підлягає стягненню з Відповідачів в гривні за виконавчим листом № 752/17893/19 не відповідає еквіваленту суми боргу 196 797,43 в доларах США, що підлягає поверненню вже у 2022 році. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 у відповідності до вказаного у позовній заяві розрахунку з урахуванням 3 відсотків річних, пред`явив вимоги до боржника та поручителя про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 2 810 559 (два мільйони вісімсот десять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 11 коп., задля відновлення втрат та стягнення повної суми боргу в гривні.

Вказав на те, що згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, поручитель за договором ОСОБА_3 , є власником нежилого приміщення АДРЕСА_2 .

Заявник зазначив що згідно вказаної довідки вбачається що, майно перебуває в іпотечному обтяженні у зв`язки з чим вражає, що існує обґрунтовані ризики того, що на вказане нерухоме майно або його частину, може бути звернуто стягнення на користь третьої заінтересованої особи, що позбавить можливості у позивача в майбутньому виконати рішення суду, адже протягом всього часу існування боргу відповідачі свої обов`язки за договорами не виконують.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 вказує на те, що накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежує право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Крім того у випадку реалізації іпотечного майна на аукціоні, залишок грошових коштів від його продажу може бути стягнено на користь ОСОБА_1 в порядку черговості у випадку задоволення його позову.

Представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на викладене, суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заяви про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Одним із видів забезпечення позову у відповідності до ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову, а також передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказав, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Крім того, у постанові від 08.05.2019 року у справі №487/7097/18 Верховний Суд вказав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих … наприклад, на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Так, матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення заявника щодо можливого зняття іпотечного обтяження , внаслідок чого майно може бути переоформлено на іншу особу, або відчужене в будь який інший спосіб , не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті , а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Окрім того, суд зазначає, що заявник в заяві стверджує, що ОСОБА_3 є власником нежилого приміщення АДРЕСА_2 , однак на підтвердження своїх вимог не надає доказів у вигляді актуальної інформації щодо власника (власників) предмету забезпечення на момент звернення до суду та доказів неможливості отримати актуальну інформацію самостійно. Таким чином відсутня інформація про власника спірного майна станом на момент звернення з заявою про забезпечення позову. ( витяг з реєстру речових прав за 03.11.2022 року)

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Доводи заяви зводяться виключно до припущення, щодо можливого зняття іпотечного обтяження , внаслідок чого майно може бути переоформлено на іншу особу, або відчужене в будь який інший спосіб , що в подальшому ускладнить поновлення прав та інтересів позивача у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що заявником не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання судового рішення без підтвердження його доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову та ефективність способу забезпечення позову для упередження порушення та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Суд зазначає, що поняття арешту майна, про застосування якого зазначено заявником у заяві про забезпечення позову, включає в себе не лише володіння та розпорядження власністю, а і безпосередньо стосується позбавлення особи можливості користуватися своєю власністю.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

З огляду на викладене вище , суд констатує не доведеність заявником підстав для забезпечення позову, у обраний ним спосіб, та відсутності обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Ганган В`ячеслава Георгійовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Стітекс» та ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання та інфляційних втрат - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца