Справа № 191/2783/20
Провадження № 2/191/931/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Костеленко Я.Ю.

за участю секретаря Омельченко К.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що він та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.09.1996. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2013 шлюб між ними розірвано, рішення суду набрало законної сили 13.04.2013, шлюбні відносини між ними були припинені, вони перестали вести спільне господарство та проживають окремо. За час перебування у шлюбі вони встигли заощадити приблизно 50000 доларів США. Він довіряв своїй дружині, тому всі рахунки та депозити вони відкривали на її ім`я, адже в нього не було жодних сумнівів щодо порядності дружини та він ніколи не міг подумати, що шлюб між ними буде розірвано. Більшу частину грошових коштів вони відкладали на депозити в банк АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», також частина грошових коштів була вкладена ними на депозитні рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк». Зокрема, в ПАТ КБ «ПриватБанк» вони відклали на депозитні рахунки 7000 євро ще в 2012 році, проте зазначені грошові кошти були зняті одноособово його колишньою дружиною без його згоди вже після розірвання шлюбу. Більш того відповідач використала ці гроші на свій розсуд проти його волі. В нього відсутні будь-які документи та депозитні договори про вкладення грошових коштів на депозити в ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», адже всі документи, пов`язані з вкладенням грошових коштів, зберігаються у його дружини. В нього лише наявна відповідь ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.08.2016 про відкриті на ім`я ОСОБА_3 депозитні договори, тому він заявляє позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 1/2 частини грошових коштів, які обліковувалися на її особових рахунках за депозитними договорами в ПАТ КБ «ПриватБанк» SAMDN9131 від 28.05.2012 та SAMDN4757 від 29.08.2012 у сумі 3500 євро, що згідно курсу НБУ становить еквівалент 116690 гривень. Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти, які обліковувалися на депозитних рахунках в АТ КБ «ПриватБанкк», а саме: грошові кошти в сумі 4000 євро, які обліковувалися на рахунку ОСОБА_3 за депозитним договором SAMDN9131, укладеним ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 28.05.2012; грошові кошти в сумі 3000 євро, які обліковувалися на рахунку ОСОБА_3 за депозитним договором SAMDN4757 укладеним ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 29.08.2012, а також стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошові кошти в сумі 3500 євро, що становить еквівалент 116095 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Туманов С.Г. надав відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що згідно з рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2013 року по справі 191/1033/13-ц , яким був розірваний шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_1 визнав, що протягом двох останніх років він не веде спільне господарство із ОСОБА_3 . Звідси випливають висновки, що депозити, відкриті у 2012 році,- це власні кошти ОСОБА_3 . Але, якщо навіть вважати такі кошти спільними, то з 02.04.2011 (момент коли ОСОБА_1 дізнався про конфлікт) або з 02.04.2013 - момент коли ОСОБА_1 отримав судове рішення про розлучення, пройшло більше 3 років. Крім того, ОСОБА_6 з 2015 року у справі 191/2267/15-ц за позовом до ОСОБА_3 про поділ майна поділ її коштів здійснити не намагався. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив, в якому посилається на те, що зазначене у відзиві на позовну заяву що не відповідає дійсності, адже рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 02.04.2013 шлюб між ними розірвано, натомість в даному рішенні не було встановлено жодного преюдиційного факту, якій міг би мати значення для розгляду даної справи і не було встановлено період, з якого подружжя перестало вести спільне господарство та коли шлюбні відносини були припинені. Шлюб є розірваним з моменту набранням рішенням про розірвання шлюбу законної сили, а саме з 13.04.2013. Тому, за правилами ст. 253 ЦК України, трирічний строк позовної давності починає відліковуватись з наступного дня після набрання рішенням суду законної сили, тобто з 14.04.2013 та теоретично повинен був сплинути 14.04.2016. Проте, 01.07.2015 він звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області про поділ майна подружжя, а тому перебіг позовної давності перервався. Він звернувся з позовом до суду про поділ частини спільного сумісного майна з приводу якої в них був спір, а саме поділ домоволодіння в натурі. З приводу грошових кошті в них не було жодного спору і він був впевнений, що коли конфлікт з приводу домоволодіння між ними припиниться, вона добровільно віддасть йому частину грошових коштів, які вони відкладали на депозити. Проте, після того як 24.06.2020 він виграв справу про поділ майна подружжя №191/2267/15 та домоволодіння було поділено в натурі і за ним було визнано право власності на квартиру, ОСОБА_3 заявила йому, що більше вона йому нічого не віддасть та сказала, щоб він забув про грошові кошти, тому він зрозумів, що 5 років його просто «тягяли за ніс» надаючи лише пусті обіцянки, та вирішив звернутись до суду за поділом іншого спільного - сумісного майна подружжя. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ілющенко А.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, також зазначила, що на час розгляду справи у суді сума до стягнення в розмірі в розмірі 3500 євро становить еквівалент 142203, 61 грн.

Відповідач ОСОБА_3 до початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, посилаючись на викладені у відзиві обставини.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №0 від 07.04.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25.09.1996 перебували у зареєстрованому шлюбі (актовий запис №146).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2013, яке набрало законної сили 13.04.2013, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

01.05.2015 ОСОБА_1 звернувся до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна, житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.04.2013, яке набрало законної сили 24.11.2020, у справі №191/2267/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, житлового будинку та земельної ділянки в натурі, які є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, позовні вимоги задоволено частково, здійснено поділ спільного майна подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, а саме житлового будинку загальною площею 114,1 кв.м. з господарськими спорудами, та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні позовних вимог щодо поділу автомобіля відмовлено.

Згідно з заявою представника ПАТ «Дельта Банк», яка надійшла до суду 20.01.2021 року, за період з вересня 1996 року по квітень 2013 року депозитні договори із ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» не укладалися.

Відповідно до листа АТ «Банк Кредит Дніпро» від 21.01.2021 за період з вересня 1996 року по квітень 2013 року відсутні поточні рахунки, в тому числі депозитні, із ОСОБА_3 та АТ «Банк Кредит Дніпро».

Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 23.03.2021 ОСОБА_3 в період з вересня 1996 року по квітень 2013 року були укладені наступні депозитні договори: SAMDN0302 від 20.11.2007 Депозитний вклад Стандарт %% щомісячно на 12 міс. рахунок НОМЕР_1 , початкова сума вкладення 50000.00 валюта UAH. 21.11.2008 вклад був виплачений за закінченням терміну у розмірі 50614.07 грн. (50000+614.07 % грн.). 21.11.2008 грошові кошти були вкладені на новий депозит: Депозитний вклад Стандарт на 1 місяць, SAMDN8778 21.11.2008 рахунок НОМЕР_2 початкова сума вкладення 50000.00 UAH. 21.12.2008 було нараховано 717.21 грн. відсотків. 22.12.2008 депозит з нарахованими відсотками у розмірі 50717.21 грн. виплачений.? Депозитний договір Стандарт 3 місяці, SAMDN9131 від 28.05.2012 рахунок НОМЕР_3 , початкова сума вкладення 4000.00 EUR. 29.08.2012 вклад було виплачено у розмірі 3000.00 EUR та 1000.00 EUR. Депозитний договір Стандарт 6 міс, SAMDN4757 від 29.08.2012, рахунок НОМЕР_4 , початкова сума вкладення 3000.00 EUR. 10.08.2015 здійснено перерахунок відсотків за дострокове розірвання депозитного договору, перераховано/списано 101.62 EUR. 11.08.2015 договір розірвано достроково. Виплачено 2899.15 EUR.

Положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що депозитні договори SAMDN9131 від 28.05.2012 з розміром суми вкладення 4000.00 євро та SAMDN4757 від 29.08.2012 з розміром вкладу 3000,00 євро були укладені під час перебування сторін у шлюбі, а тому в силу презумпції є спірним майном подружжя.

Однак, вклад за депозитним договором SAMDN9131 від 28.05.2012 було виплачено у повному розмірі 29.08.2012, тобто теж під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він нічого не отримував із зазначеного вкладу судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в силу частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а позивачем вказана обставина не спростована належними доказами.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача частини грошових коштів з депозитного вкладу SAMDN9131 від 28.05.2012 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення коштів за депозитним договором SAMDN4757 від 29.08.2012 з сумою вкладення 3000,00 євро, суд зазначає наступне.

За змістом ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Момент початку перебігу позовної давності визначений у ст. 261 Цивільного кодексу України, згідно із якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила.

Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України.

Вагомі правові висновки щодо визначення моменту перебігу позовної давності викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18): можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст.ст.15,16,20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (п.48); аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов (п.59); позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше (п.60).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування конвенції (п.1 ст.32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення ЄСПЛ від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_1 у 2015 році звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя. Тобто, саме з цього часу йому стало відомо про порушення його права власності. Посилання позивача на те, що з приводу грошових кошті в них не було жодного спору на той час суд не приймає до уваги, оскільки хоча при розгляді вказаної справи спір про стягнення грошових коштів не заявлявся, але позивачу було достеменно відомо про останні.

Враховуючи, що з моменту подання позову про поділ майна подружжя - 01.05.2015 минуло більше трьох років, позивачем пропущено строк подання заяви про поділ майна, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову також і даній частині.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати по справі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

На рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його повного складення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2023 року

Суддя Я. Ю. Костеленко