Дата документу 21.06.2023
Справа № 206/3997/22
Провадження № 2/334/1051/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 червня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Іскова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2023 з Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Істоміна Катерина В`ячеславівна до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою у розмірі 22000,00 доларів США, на підставі ухвали № 206/3997/22 від 19.12.2022 про передачу справи за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвалою судді № 206/3997/22 від 03.03.2023 відкрито провадження у цій справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 11000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.08.2018 року. У випадку порушення вказаного зобов`язання, ОСОБА_3 повинен був повернути кошти у подвійному розмірі. Також відповідач зобов`язався повернути першу частину коштів в розмірі 2000 доларів США до 01.06.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноруч написав розписку в момент передачі йому грошових коштів.

Відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав.

Вказана обставина змусила позивача звернутись до Мелітопольського районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_3 , яка була передана за підсудністю до Якимівського районного суду Запорізької області. Провадження по справі було відкрито, виконано ряд процесуальних дій. Справу в черговий раз було призначено до розгляду на 03.03.2022 року.

Однак, в зв`язку з російською агресією проти України, територія, на якій розташований Якимівський районний суд Запорізької області, була окупована, розгляд справи далі не продовжувався.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено відновлення цивільних справ, що залишились на окупованих територіях, тому я вимушений вдруге звертатись до суду для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.03.2022 № 7/0/9- 22 змінив територіальну підсудність судових справ Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Також зазначено, що під час розгляду справи Якимівським районним судом Запорізької області, відповідач ОСОБА_3 подавав клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, та на вирішення експертові були поставлені питання: Чи перебував ОСОБА_3 , який виконував рукописний текст розписки від 25.04.2018 року про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 у незвичайному стані? Вказане клопотання судом було задоволене. Запорізьким НДЕКЦ МВС України було виконано експертизу та зроблений висновок №4-131 від 15.12.2020 року.

Звернув особливу увагу на той факт, що для проведення експертизи експертові був наданий оригінал розписки, який станом на сьогоднішній день залишився в матеріалах цивільної справи №320/2919/19, провадження знаходилось у судді Федорець С.В. Враховуючи вказану обставину, у позивача наразі відсутня можливість надати до суду оригінал розписки.

Основні важливі висновки експертизи:

Встановлені збіжні ознаки суттєві, в сукупності своїй індивідуалізують почерк певної особи, а тому достатні для висновку про те, що досліджуваний рукописний текст розписки ОСОБА_3 про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, який починається словами « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ...» та закінчується словами «...25.04.2018 г. ОСОБА_5 » виконаний ОСОБА_3 . Що стосується встановлених розбіжних ознак, то вони в даному випадку не суттєві і пояснюються, скоріше за все, варіаційністю почерку ОСОБА_3 , яка не проявилась у наданих на дослідження експериментальних зразках його почерку.

Виявлені під час дослідження діагностичні ознаки (зниження рівня координації рухів 1-ї групи) можуть свідчити про виконання досліджуваного рукописного тексту розписки ОСОБА_3 про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, який починається словами « ОСОБА_6 ...» та закінчується словами «...25.04.2018 г. ОСОБА_5 » під дією якихось «збиваючих» факторів (незвичайний стан виконавця, незвичні умови і т.д.).

Встановити конкретний «збиваючий» фактор, який вплинув на процес письма, не виявляється можливим, так як при написанні в незвичній позі (стоячи і т.д.) та при незвичному стані (збудження, фізична (м`язова) втома і т.д.) проявляється, як правило, однотипний комплекс діагностичних ознак.

З висновку вказаної експертизи слідує, що розписка написана особисто відповідачем, що підтверджує обставини, викладені в позовній заяві.

За такого, позивач вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою в розмірі 22000,00 доларів США та судові витрати.

Ухвалою судді №206/3997/22 від 03.03.2023 року вказаний позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді №206/3997/22 від 21.06.2023 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача - адвокат Неткал О.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заґву про розгляд справи без цчасті позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином згідно з ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошень про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судові засідання відповідач не повідомив відзив на позов не подав.

Дослідивши матерали справи та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що 25.04.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 11000,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути в строк до 01.08.2018 року. У випадку порушення вказаного зобов`язання, ОСОБА_3 повинен був повернути кошти у подвійному розмірі. Також відповідач зобов`язався повернути першу частину коштів в розмірі 2000 доларів США до 01.06.2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідач власноруч написав розписку в момент передачі йому грошових коштів.

Відповідач свої зобов`язання по поверненню коштів не виконав.

Вказана обставина змусила позивача звернутись до Мелітопольського районного суду Запорізької області із позовною заявою до ОСОБА_3 , яка була передана за підсудністю до Якимівського районного суду Запорізької області. Провадження по справі було відкрито, виконано ряд процесуальних дій. Справу в черговий раз було призначено до розгляду на 03.03.2022 року.

Однак, в зв`язку з російською агресією проти України, територія, на якій розташований Якимівський районний суд Запорізької області, була окупована, розгляд справи далі не продовжувався.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено відновлення цивільних справ, що залишились на окупованих територіях, тому я вимушений вдруге звертатись до суду для захисту своїх прав та інтересів. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 14.03.2022 № 7/0/9- 22 змінив територіальну підсудність судових справ Якимівського районного суду Запорізької області на Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Під час розгляду справи Якимівським районним судом Запорізької області, відповідач ОСОБА_3 подавав клопотання про проведення почеркознавчої експертизи, та на вирішення експертові були поставлені питання: Чи перебував ОСОБА_3 , який виконував рукописний текст розписки від 25.04.2018 року про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 у незвичайному стані? Вказане клопотання судом було задоволене. Запорізьким НДЕКЦ МВС України було виконано експертизу та зроблений висновок №4-131 від 15.12.2020 року.

Позивачем для проведення експертизи експертові був наданий оригінал розписки, який станом на сьогоднішній день залишився в матеріалах цивільної справи №320/2919/19, провадження знаходилось у судді Федорець С.В. Враховуючи вказану обставину, у позивача та його представника наразі відсутня можливість надати до суду оригінал розписки.

З висновків експерта № 4-131 від 15.12.2020 року вбачається, що встановлені збіжні ознаки суттєві, в сукупності своїй індивідуалізують почерк певної особи, а тому достатні для висновку про те, що досліджуваний рукописний текст розписки ОСОБА_3 про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, який починається словами « ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ...» та закінчується словами «...25.04.2018 г. ОСОБА_5 » виконаний ОСОБА_3 . Що стосується встановлених розбіжних ознак, то вони в даному випадку не суттєві і пояснюються, скоріше за все, варіаційністю почерку ОСОБА_3 , яка не проявилась у наданих на дослідження експериментальних зразках його почерку.

Виявлені під час дослідження діагностичні ознаки (зниження рівня координації рухів 1-ї групи) можуть свідчити про виконання досліджуваного рукописного тексту розписки ОСОБА_3 про отримання в борг грошей від ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, який починається словами « ОСОБА_6 ...» та закінчується словами «...25.04.2018 г. ОСОБА_5 » під дією якихось «збиваючих» факторів (незвичайний стан виконавця, незвичні умови і т.д.).

Встановити конкретний «збиваючий» фактор, який вплинув на процес письма, не виявляється можливим, так як при написанні в незвичній позі (стоячи і т.д.) та при незвичному стані (збудження, фізична (м`язова) втома і т.д.) проявляється, як правило, однотипний комплекс діагностичних ознак.

З висновку вказаної експертизи слідує, що розписка написана особисто відповідачем ОСОБА_3 .

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а озичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (частина друга стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс 18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У частині третій статті 12. частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним. повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі грошей у борг.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів та підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником грошових коштів.

Зазначена правова позиція узгоджується з усталеною судовою практикою (справи №№ 127/3120/16-ц,52/19567/14-ц)

Правовідносини сторін за договором позики засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників, сторони договору позики на підставі статті 627 ЦК України мають право визначити плату за користування коштами у твердій грошовій сумі. Такі дії учасників договірних правовідносин відповідають принципу свободи договору. Стаття 1048 ЦК України не встановлює заборони визначати спосіб оплати за користування позикою. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі їхні відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства, заборона випливає зі змісту акта законодавства, або така домовленість суперечить суті відносин сторін. На підставі принципу свободи договору вони вправі самостійно визначати умови договору, зокрема і плату за користування коштами не лише у відсотках, але й у твердій грошовій сумі.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Щодо стягнення коштів в іноземній валюті.Як зазначено у висновках Великої Палати Верховного Суду в постанові від 1601.2019 року у справі №464/3790/16-ц:

«У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України».

При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц, провадження №14-360цс19.

Таким чином, стягнення грошових коштів в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по відшкодуванню судового збору в розмірі 8043,20 гривень, що підтверджується квитанціями.

Керуючись статтями: 12, 13, 76, 77, 81, 258-259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, статтями: 1046, 1047, 1049 ЦК України,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою в розмірі 22000,00 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 8043,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ісаков Д.О.