Номер провадження: 22-ц/813/5519/23
Справа № 523/250/23
Головуючий у першій інстанції Бузовський В. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Сінько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року

у справі про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених коштів

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідачі - ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Північний міський підрозділ ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія»,

встановив:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним вище позовом до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Північного міського підрозділу ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів, визнання незаконної бездіяльності з розгляду заяв від 30 вересня 2022 року, 03 жовтня 2022 року, 26 жовтня 2022 року, 01 листопада 2022 року, 05 січня 2023 року, стягнення надмірно сплачених коштів у розмірі 4 320 грн., інфляційних витрат у розмірі 180,27 грн., 3% річних у розмірі 4 446,76 грн., пені у розмірі 5 422,79 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивачка є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , і на її ім`я відкрито о/р НОМЕР_2. 30 вересня 2022 року, сплачуючи вартість електричної енергії через додаток Ощад 24/7, позивачка помилково замість вірної суми у розмірі 43,20 грн., перерахувала на рахунок відповідача 4 320,00 грн.

У подальшому, зокрема, 30 вересня 2022 року, 03 жовтня 2022 року, 26 жовтня 2022 року, 01 листопада 2022 року, 05 січня 2023 року позивачка зверталася до відповідача з письмовими заявами про повернення надмірно сплачених грошових коштів, однак вказані заяви останнім проігноровані, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

16 березня 2023 року під час вирішення судом справи позивачка відмовилась від частини позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача на її користь надмірно сплачених коштів у розмірі 3 004, 32 грн., та остаточно у цій частині позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 1 315,68 грн.

Рішенням Суворовського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», Північного міського підрозділу ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» про захист прав споживачів, стягнення надмірно сплачених коштів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, вирішити питання стосовно судових витрат.

Апеляційна скарга позивачкою обґрунтована тим, що помилковим є висновок суду про недоведення нею обставин щодо її звернення до відповідачів із заявами про повернення коштів раніше, ніж 05 січня 2023 року, з огляду на надані нею копії відповідних заяв та скріншоти листів про їх направлення; суд не звернув уваги на факт перенаправлення АТ «Ощадбанк» заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія». Про звернення позивачки до відповідачів з вимогою про повернення коштів раніше ніж 05 січня 2023 року свідчить також і зміст заяви від 05 січня 2023 року, яка по суті є відповіддю на вимогу відповідачів надати додаткові документи; також скаржниця вказує, що суд першої інстанції у вступній частині оскаржуваного рішення перекрутив зміст позовних вимог, а у його мотивувальній частині суть її заяв, зазначивши про заявлення нею вимог про повернення надмірно сплачених коштів, разом з цим нею заявлено вимоги про повернення саме помилково сплачених коштів;судом не прийнято до уваги порушення відповідачами строків виконання зобов`язання, визначених ст. 530 ЦК України, що є підставою для стягнення на користь позивачки пені, 3% річних та інфляційних витрат; суд вирішуючи справу не врахував висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №910/1187/18, від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 14 вересня 2016 року у справі №227/5688/14 та від 22 серпня 2022 року у справі №903/357/21; нарахування та подальше списання відповідачем з рахунку позивачки заборгованості у сумі 788, 82 грн. є наслідком допущеної постачальником помилки у схемі підключення користувача до мережі, яка була усунена 12 травня 2021 року. За наслідками відповідної помилки постачальник мав провести перерахунок заборгованості, а не провести її безпідставне списання. Обґрунтовуючи законність такого нарахування та списання, суд вийшов за межі заявлених позивачкою вимог у цій справі; також скаржниця зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі є договірними та не охоплюються положеннями глави 83 ЦК України, так як договором укладеним між нею та відповідачами не передбачено плати за послугу електроенергії в більшому розмірі ніж розмір фактично спожитої послуги; всупереч висновків суду матеріали справи не містять доказів того, що сплачені кошти були авансованим платежем.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, водночас зауваживши, що наведені скаржницею правові висновки Верховного Суду не є релевантними обставинами цієї справи.

24 квітня 2023 року ОСОБА_1 надіслала на електрону пошту апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначила, що відзив є необґрунтованим та не спростовує доводів її апеляційної скарги, викладені ж відповідачем зауваження щодо судової практики зводяться до перекручування ним висновків суду та спірних правовідносин, що виникли між сторонами.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» адвоката Рябоконь В.І., перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з того, що ст.1212 ЦК України не регулює правовідносини, які виникли між сторонами, оскільки ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» не є набувачем та утримувачем майна позивачки в розумінні цієї норми, а звернення позивачки від 05 січня 2023 року своєчасно розглянуто відповідачем та задоволено шляхом повернення їй переплати за особовим рахунком.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , і на її ім`я відкрито о/р НОМЕР_2 (а.с.20).

Відповідно до письмової квитанції Мобільного банкінгу ОЩАД 24/7 № 97 від 30 вересня 2022 року, ОСОБА_1 сплатила на рахунок Північного міського підрозділу ООЕК вартість електроенергії у розмірі 4 320 грн. (а.с.10).

30 вересня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до філії Одеського обласного управління Державний ощадний банк України з заявою про повернення їй помилково сплачених коштів у розмірі 4 320 грн., після чого позивачці повідомлено про те, що ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» має повернути помилково сплачені кошти, та перенаправлено відповідну заяву ОСОБА_1 (а.с.11,12).

На підставі звернення позивачки ОСОБА_1 , в якому вона вказала банківські реквізити рахунку, ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» повернуто їй кошти у розмірі 3004,32 грн., що підтверджується викопіюванням з банківської виписки (а.с.92,93).

Доводи скаржниці про те, що є помилковим висновок суду стосовно недоведеності нею обставин щодо її звернень до відповідача з заявами про повернення коштів до 05 січня 2023 року, апеляційний суд відхиляє та зауважує таке.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на вказане вище та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що позивачка посилаючись на обставини щодо направлення відповідачам заяв про повернення коштів, зокрема, від 30 вересня 2022 року, 03 жовтня 2022 року, 26 жовтня 2022 року, 01 листопада 2022 року, мала довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Водночас, апеляційний суд зауважує, що долучені ОСОБА_1 до позовної заяви скан-копії відповідних заяв, у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, не є доказами направлення нею таких заяв відповідачам у вказані дати.

У розумінні наведених вище норм, не є доказом отримання ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» раніше поданої ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» заяви і лист Банку. Дійсно, Банк повідомляв ОСОБА_1 про те, що перенаправив її заяву до ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», втім не долучив до листа пісьмових підтверджень цих обставин, що позбавляє суд можливості встановити дату та взагалі факт надсилання Банком та отримання відповідачем такої заяви.

Щодо посилань скаржниці про те, що її звернення до відповідачів із вимогою про повернення коштів раніше ніж 05 січня 2023 року підтверджує зміст поданої нею заяви від 05 січня 2023 року, яка по суті є відповіддю на вимогу відповідачів надати додаткові документи, апеляційний суд вважає, що такі є безпідставними і суперечать самому змісту заяви. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що посилання особою на обставини у власноруч складених заявах не можуть вважатись достовірним доказом таких обставин, у розумінні ст. 79 ЦПК України, оскільки є лише суб`єктивним відображенням позиції особи.

Не надано позивачкою відповідних доказів і на підтвердження її звернення до відповідачів із заявою 05 січня 2023 року, разом з тим, факт такого звернення відповідачами не заперечується.

Оцінюючи доводи скаржниці щодо необхідності застосування судом до спірних правовідносин відносин строку визначеного ч.2 ст. 530 ЦК України та наявності підстав для стягнення на її користь пені, 3% річних та інфляційних витрат, апеляційний суд вважає такі посилання безпідставними, оскільки щодо зобов`язання Постачальника повернути Споживачу помилково чи надмірно сплачені кошти між ОСОБА_1 та ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» не укладалось жодного договору.

Разом з тим, порядок постачання електричної енергії здійснюється згідно до Правил роздрібного ринку електричної енергії, що затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі -ПРРЕЕ), на умовах договору, укладеного з електропостачальником.

Відповідно до абз. 3 п. 8.2.1 ПРРЕЕ, учасник роздрібного ринку протягом 30 календарних днів з дати отримання претензії має усунути порушення та/або відшкодувати збитки, завдані учаснику роздрібного ринку, яким було подано претензію, про що повідомити іншу сторону, чи надати йому обґрунтовану відмову щодо задоволення його претензій повністю або частково.

Матеріали справи не місять доказів на підтвердження дати повернення ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» ОСОБА_1 за її зверненням, переплати, що містилась на її особовому рахунку, однак як зазначає скаржниця, та не заперечує відповідач, датою такого повернення є 03 лютого 2023 року, тобто у визначений законом строк.

Апеляційний суд також вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі є договірними та не охоплюються положення глави 83 ЦК України, виходячи з такого.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до ПРРЕЕ договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених ПРРЕЕ.

Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється на основі Типового договору (додаток 6 до ПРРЕЕ).

Згідно з п. 4.8. ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

Відповідно до абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України "Про ринок електричної енергії", фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» постачало електричну енергію на об`єкт споживача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» відкрито особовий рахунок №о/р № НОМЕР_1 .

Отже сторони уклали публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг без викладення його в паперовій формі. Акцептування зазначеного договору позивачкою відбулося шляхом споживання електричної енергії.

Типовий договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія», розміщений на сайті товариства, який є публічним договором приєднання, встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим не побутовим споживачам та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.

Згідно п. 2.1. Публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (в редакції чинній станом на 30 вересня 2022 року), за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Інформація щодо цін (тарифів) на електричну енергію, у тому числі диференційовані ціни (тарифи), або інший вид тарифу згідно з тарифною політикою Постачальника; спосіб оплати (необхідно обрати лише один з варіантів: попередня оплата, по факту, плановий платіж); термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати та інше викладена у Комерційній пропозиція, яка є додатком 3 до Типового Договору та також розміщена на сайті товариства.

Згідно п. 3 Комерційної пропозиції (в редакції чинній станом на 30 вересня 2022 року) споживач здійснює оплату за спожиту електроенергію протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунку, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду, наступного за розрахунковим на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника. Споживач має право здійснювати попередню оплату. Розрахунковий період становить один місяць: з 1 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця.

Тож, зазначене вище спростовує доводи скаржниці про те, що укладеним між сторонами договором не передбачено плати за послугу електроенергії в більшому розмірі ніж розмір фактично спожитої послуги, отже, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про те, що при здійсненні переплати, позивачкою ОСОБА_1 фактично було здійснено попередню оплату послуг, що будуть надані в майбутньому (авансовий платіж).

Апеляційний суд також звертає увагу на суперечливість позиції скаржниці щодо неможливості здійснення за укладеним нею з ТОВ «Одеська обласна енергопостачальна компанія» договором авансованих платежів та посиланнями позивачки на те, що вона кожного місяця здійснює оплату спожитих послуг "передчасно, до закінчення календарного місяця", не очікуючи від Оператора системи розподілу виставлення платіжних документів.

Разом з тим, дійсно, п.3 частини 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 537/4259/15-ц, від 31.03.2021 у справі № 363/3555/17, від 22.12.2021 у справі № 465/5790/17.

Проте, як убачається із матеріалів справи відповідач - постачальник продавав електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, на умовах, визначених у Типовому Договорі, та відповідно до його положень стягнув зі Споживача оплату за поставлену електричну енергію та інші послуги, списавши з рахунка позивачки 1 275,68 грн. вартості наданих послуг.

Щодо посилань скаржниці на безпідставність нарахування та списання відповідачем з її особового рахунку заборгованості, як і посилань про наявність такої заборгованості з вини постачальника послуг апеляційний суд зауважує, що обґрунтованість нарахованих Постачальником Споживачу сум не стосується предмету позову.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_1 безпідставність нарахування та списання відповідачем з її особового рахунку коштів, не надала суду доказів її звернення до Постачальника для організації та проведення звіряння розрахункових даних чи доказів оскарження дій останнього (виставлених рахунків) (відповідно до положень п.6.1. Типового Договору).

Безпідставним є посилання у апеляційній скарзі про неврахування судом висновків, викладені у постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №910/1187/18, від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, від 14 вересня 2016 року у справі №227/5688/14 та від 22 серпня 2022 року у справі №903/357/21, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі N 233/2021/19 (провадження N 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Так, у справі №910/10156/17 підставою звернення позивача до суду та застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України було визнання недійсним договору, укладеного між сторонами; у справі №227/5688/14 судом встановлені обставини про відсутність між сторонами жодних договірних відносин та, як наслідок, набуття відповідачем майна без правової підстави; у справі №903/357/21 правова підстава набуття відповідачем майна відпала.

Посилання скаржниці стосовно того, що судом невірно викладений зміст її позовних вимог у вступній та резулятивній частині оскаржуваного рішення апеляційний суд відхиляє, як безпідставні, оскільки це спростовуються матеріалами справи і не впливає на правильність вирішення судом першої інстанції справи по суті спору.

Окрім того, не заслуговують на увагу, і посилання ОСОБА_1 як на одну з підстав для скасування рішення суду, про вживання судом словосполучення "надміру сплачені" кошти, замість "помилково сплачені", як викладено у її позовній заяві, оскільки такі відмінності, з огляду на спірні правовідносини є виключно семантичними та не спотворюють змісту та вимог позовної заяви.

Водночас апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Інші доводи апеляційної скарги позивачки за своїм змістом та суттю загалом є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи без обґрунтування хибності таких висновків.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги позивачки не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги позивачки правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367,374,375,382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду Одеської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 21 липня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов