РІШЕННЯ

(додаткове)

Справа №568/770/22

Провадження №2-др/568/10/23

31 липня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №568/770/22

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Радивилівська міська рада Дубенського району Рівненської області

про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 18.07.2023 року у справі №568/770/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Здійснено поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості транспортного засобу Renault master в сумі 163343,33 грн.; в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки нежитлового приміщення зерновий склад, за адресою: АДРЕСА_1 .

24.07.2023 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52500 грн.

В письмових поясненнях відповідач просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі. Наголошує, що акт приймання виконаних робіт не містить інформацію про витрачений час, здійснених витрат, суми оплати за вид послуг, а тому не є належним доказом у даній справі. Враховуючи складність справи, тривалість судового процесу, обсягу виконаних робіт та їх необхідність для розгляду справи, той факт, що позивачем безпідставно заявлено вимоги про поділ майна, яке не є спільним майном подружжя, вважає, що відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу.

Ухвалою від 25.07.2023 р. заяву прийнято до розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та розпискою про отримання ухвали суду.

Від позивача та його представника надійшло клопотання про проведення судового засідання без їх участі, вимоги заяви підтримують в повному обсязі.

Відповідач та третя особа причини неявки не повідомив, правом на відкладення судового засідання не скористався.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Представник позивача в позовній заяві заявив про надання доказів, що підтверджують розмір понесених його довірителем судових витрат.

В контексті наведених норм та викладених обставин суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16 листопада 2022 року).

Установлено, що в позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, вказавши, що докази таких витрат будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рушення.

24.07.2023 р. позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52000 грн.

На підтвердження наданих послуг, представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги №18-05/22-07 від 18.07.2022 р., Додаток до договору, квитанцію на суму 2500 грн., рахунок № 21 від 18.07.2023 р. та акт прийому-передачі наданих послуг.

Як вбачається із матеріалів справи, 18.07.2022 р. між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Бернацький і Партнери" в особі керуючого бюро Бернацького П.В. укладено договір про надання правової допомоги № 18-05/22-07.

Відповідно до умов Договору, Бюро бере на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Відповідно до п. 4.1 Договору розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається у розмірі 24000 грн. Розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, також може визначитися сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до Договору, який набуває чинності з дня його чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.

Бюро надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, обсяг наданої правової послуги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов Договору (п. 5.1).

01.03.2023 р. між ОСОБА_1 та адвокатським бюро "Бернацький і Партнери" в особі керуючого бюро Бернацького П.В. укладено Додаток до Договору про надання правової допомоги. Відповідно до умов якого, сторони дійшли згоди, що клієнт здійснює Бюро виплату гонорару у фіксованому розмірі на його поточний рахунок, а саме: за послуги в суді першої інстанції, після підписання цього Додатку суму в розмірі 24000 грн. та 24000 грн. протягом 30 банківських днів після прийняття судом позитивного для клієнта судового рішення у справі (п. 1.1).

Пунктом 1.2 Додатку передбачено, що участь адвоката в одному судовому засіданні в суді першої інстанції коштує 1500 грн., після прийняття судом позитивного для Клієнта судового рішення у справі.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 18.07.2023 р., загальна вартість послуг становить 52000 грн., яка складається: 24000 грн. фіксований розмір гонорару за надані послуги, 4500 грн. участь в судових засіданнях, 2400 грн. за позитивний результат.

З акту приймання-передачі наданих послуг від 18.07.2023 р. вбачається, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 18.07.2022 р. адвокатське бюро надало, а клієнт отримав послуги підготовки та подання: позовних заяв від 18.07.2022 р. та 01.08.2022 р.; адвокатського запиту; заяви про забезпечення позову; заяви про проведення судового засідання без участі позивача; заяви про повернення клопотання заявнику без розгляду; заперечень від 01.09.2022 р.; клопотання про призначення експертизи; заяви про надання доказів; заяви без участі позивача; заяви щодо неможливості подання доказів; заява про виконання вимог клопотання експерта; заява про ознайомлення з матеріалами справи; пояснень від 19.06.2023 р. Вартість вказаних робіт (в тому числі позитивний результат) становить 48000 грн.

Крім того, адвокат Бюро представляв інтереси клієнта у трьох судових засіданнях: 18.10.2022 р., 20.12.2022 р., 16.05.2023 р. Вартість вказаних робіт становить 4500 грн.

В матеріалах справи міститься рахунок № 21 від 18.07.2023 р. на оплату послуг за надання правової допомоги у справі № 568/770/22 на суму 52500 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься квитанція від 24.07.2023 р., призначення платежу оплата послуг за надання правової допомоги в сумі 2500 грн.

Суд враховує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Для вирішення питання про розподіл судових витрат, суд повинен враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Враховуючи, що в судових засіданнях був присутній адвокат позивача, при цьому, участь позивача в судових засіданнях обов`язковою не визнавалась, суд вважає, що надані адвокатом послуги з підготовки та подання двох заяв про проведення судових засідань без участі позивача не є необхідною процесуальною дією у даній справі.

Суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що виконані адвокатом послуги з підготовки та подачі заяви про надання доказів; заяви щодо неможливості подання доказів були необхідними та мають значення для розгляду справи.

Суд зазначає, що при зверненні в суд, позивачем заявлено шість вимог майнового характеру та одну немайнового. За результатами розгляду справи, судом задоволено дві позовні вимоги (що складає 30% позовних вимог), в іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності і розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та виходячи з конкретних обставин справи, її складності та пропорційності розміру задоволених вимог, суд дійшов висновку про обгрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача 8550 грн. витрат на правничу допомогу.

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача 24000 грн. гонорару успіху за позитивний розгляд справи, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору від 01.03.2023 р., сторони дійшли згоди, що клієнт здійснює Бюро виплату гонорару у фіксованому розмірі на його поточний рахунок, зокрема, 24000 грн. протягом 30 банківських днів після прийняття судом позитивного для клієнта судового рішення у справі (п. 1.1).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridisv. Greece, заява N31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Позивач не навів доводів та доказів розумності витрат за "гонорар успіху", їх співмірності зі складністю справи та значенням для позивача. Враховуючи складність справи, встановлені обставини, обсяг виконаних адвокатом робіт, часткове задоволення позовних вимог, покладення обов`язку на відповідача, додатково відшкодувати позивачу гонорар успіху в розмірі 24000 грн. не буде відповідати загальним засадам цивільного судочинства - засадам розумності та справедливості.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та стягнути з відповідача 8550 грн. витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, кількості судових засідань, необхідних процесуальних дій сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст. 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №568/770/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8550 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа: Радивилівська міська рада Дубенського району Рівненської області (Рівненська обл., Дубенський р-н, м.Радивилів, вул. Паркова, 5)

Повний текст рішення виготовлений 31.07.2023 р.

Суддя А.О. Сільман