Дата документу 18.07.2023 Справа № 333/6817/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6817/21 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1027/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення користування квартирою.

В обґрунтування позову зазначав, що йому належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку набуто відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 21 травня 2016 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Співвласником частки квартири є ОСОБА_3 , право власності якої набуто відповідно до договору дарування частки квартири, посвідченого 28 січня 2017 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Спірна квартира має загальну площу 43,05 кв.м., з яких житлова площа - 26,4 кв.м., складається з двох кімнат: кімнати № 1 площею 16,5 кв.м. і кімнати № 2 площею 9,9 кв.м. Службові приміщення: кухня площею 5,9 кв.м., санвузол площею 2,9 кв.м., коридор площею 1,7 кв.м., комора площею 2,1 кв.м., балкон площею 0,65 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим станом на 17 березня 2016 року.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 тривалий час створює йому перешкоди в користуванні квартирою, після набуття права власності на частку квартири вона на власний розсуд, без будь-якого погодження з позивачем як співвласником спірної квартири, зробила її перепланування, внаслідок чого змінились технічні характеристики спірного житла. Так, відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 08 липня 2021 року, загальна площа квартири складає 43,15 кв.м., житлова площа квартири складає 28,5 кв.м. На теперішній час квартира складається з двох кімнат: кімнати № НОМЕР_1 площею 18,9 кв.м. і кімнати № 2 площею 9,6 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м., комори площею 2,2 кв.м., кухні площею 4,9 кв.м., санвузлу площею 3,8 кв.м., балкону площею 0,85 кв.м.

Позивач неодноразово пропонував відповідачу вирішити питання щодо спільного користування квартирою шляхом встановлення порядку користування спірною квартирою, викупу належної йому частки квартири, спільного продажу всієї квартири в цілому, але вона не погоджується на жодну з пропозицій та має намір використовувати всю квартиру в цілому тільки у власних інтересах.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 просив суд:

- встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05 серпня 2021 року, виділивши в користування позивачу кімнату № 2 площею 11,0 кв.м. та балкон площею 0,85 кв.м., а всього загальною площею: 11,85 кв.м., виділити в користування відповідачу кімнату № 4 площею 9,6 кв.м. та комору № 3 площею 2,2 кв.м., а всього загальною площею: 11,80 кв.м.; службові приміщення: приміщення № 1 коридор площею 2,9 кв.м., приміщення № 5 кухню площею 4,9 кв.м., приміщення № 6 санвузол площею 3,8 кв.м., приміщення № 7 (новостворене) коридор площею 8,00 кв.м. залишити в спільному користуванні співвласників;

- зобов`язати відповідача за власний рахунок провести переобладнання приміщень в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 : у приміщенні квартири АДРЕСА_2 влаштувати перегородку показаної на схемі конфігурації з зазначеними розмірами; між приміщенням АДРЕСА_2 - кімната і приміщенням № 4 - кімната закласти дверний отвір, між приміщенням № 2 кімната і новоствореним приміщенням № 7 коридор, при влаштуванні перегородок передбачити дверний отвір. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 згідно з варіантом № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05 серпня 2021 року.

Виділено в особисте користування ОСОБА_2 приміщення у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 площею 11,80 кв.м., яке складається з приміщення № 3 комора, площею 2,2 кв.м. та приміщення № 4 кімната площею 9,6 кв.м.

Виділено в особисте користування ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_4 приміщення в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 площею 11,85 кв.м., яке складається з приміщення № 2 кімната, площею 11,00 кв.м. та приміщення № 4 балкон, площею 0,85 кв.м.

Службові приміщення: приміщення № 1 - коридор площею 2,9 кв.м., приміщення № 5 - кухня, площею 4,9 кв.м., приміщення № 6 - санвузол площею 3,8 кв.м., приміщення № 7 (новостворене) коридор площею 8,00 кв.м. залишено в спільному користуванні співвласників.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок провести переобладнання приміщень в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 : в приміщенні квартири АДРЕСА_2 влаштувати перегородку показаної на схемі конфігурації з зазначеними розмірами; між приміщенням АДРЕСА_3 - кімната закласти дверний отвір, між приміщенням № 2 кімната і новоствореним приміщенням № 7 коридор, при влаштуванні перегородок передбачити дверний отвір.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 14408 гривень.

Частково не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Д.Р. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильну оцінку доказів у справі та необґрунтованість судового рішення, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 кімнату АДРЕСА_2 , площею 18,9 кв.м., а ОСОБА_2 кімнату АДРЕСА_4 , площею 9,6 кв. м. згідно з Технічним паспортом на квартиру станом на 08 липня 2021 року ТОВ «ЗМБТІ» (інвентаризаційна справа № 48624/67509). Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача за власний рахунок провести переобладнання приміщень в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 : у приміщенні квартири АДРЕСА_2 влаштувати перегородку показаної на схемі конфігурації з зазначеними розмірами; між приміщенням АДРЕСА_3 - кімната закласти дверний отвір, між приміщенням № 2 кімната і новоствореним приміщенням № 7 коридор, при влаштуванні перегородок передбачити дверний отвір. В іншій частині рішення просить залишити без змін та вирішити питання про розподіл судових витрат. Крім того, скаржниця просить викликати та допитати як свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_8 належить на праві спільної часткової власності частка квартири АДРЕСА_5 , що підтверджується договором дарування частки квартири від 27 січня 2017 року №4-83. Співвласником цієї квартири є її малолітній син - ОСОБА_4 , якому 10 липня 2020 року вона подарувала 1/4 частку цієї квартири. Крім того, ще одна малолітня дитина ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстрована у спірній квартирі. Проте висновок експерта щодо варіантів користування квартирою, покладений в основу судового рішення, складений без врахування інтересів двох малолітніх дітей. Адже встановлення перегородок зменшить площу кімнати, де буде проживати сім`я із 4 осіб (2 дорослих та 2 малолітніх дітей). Оскільки предмет спору у цій справі стосується порядку користування квартирою, у т.ч. і малолітнім співвласником, скаржниця вважає, що суд першої інстанції повинен був залучити до справи третю особу - орган опіки і піклування. Керуючись своїми повноваженнями, цей орган міг скласти відповідний акт, в якому було б викладено обґрунтований висновок щодо того, в якій із зазначених кімнат будуть найсприятливіші для проживання дітей умови у зазначеній квартирі, а також який наслідок для інтересів дітей буде мати зменшення площі кімнати у зв`язку з її переобладнанням. Проте, на думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні її клопотання про залучення до цієї справи третіх осіб органу опіки та батька дітей ОСОБА_10 .

Крім того, скаржниця зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторони у справі дійшли згоди про оптимальний варіант № 1 висновку експерта, оскільки вона погодилась з цим варіантом тільки в частині зайняття кімнати з балконом, при цьому без встановлення будь-яких перегородок. Разом з тим, встановлення перегородок у кватирі вважає недоцільним, зауважує, що оскаржуване рішення в цій частині є необґрунтованим. Вказує, що обов`язок перепланування житла за власний рахунок не передбачений нормами чинного законодавства.

Оскільки висновок експерта, взятий судом першої інстанції в основу оскаржуваного рішення, не відповідає вимогам ч. 5. ст. 106 ЦПК, так як у ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, на думку скаржниці, він не є належним та допустимим доказом у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Косякової З.М. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року просить залишити без змін. Також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на правничу допомогу, понесені під час розгляду справи апеляційним судом, у розмірі 4000 грн.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Тивоненко Д.Р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року просив скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

Представник ОСОБА_2 адвокат Косякова З.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 146, 147). Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну слід частково задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що сторони у справі дійшли згоди, що оптимальним є варіант № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021, виконаного судовим експертом Редькиним Ю.М. на замовлення позивача щодо порядку користування приміщеннями в спірній квартирі, який суд врахував, ухвалюючи рішення.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 21 травня 2016 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, належить 1/2 частка зазначеної квартири. На підставі договорів дарування відповідач ОСОБА_3 та її малолітній син ОСОБА_4 є власниками по 1/4 частці спірної квартири кожен. Право власності всіх співвласників зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з технічним паспортом на кв. АДРЕСА_5 , складеного станом на 17.03.2016, зазначена квартира складалась з кімнати площею 9,9 кв.м., комори площею 2,1 кв.м., кімнати площею 16,5 кв.м. з прилеглим балконом площею 0,65 кв.м., кухні площею 5,9 кв.м., коридору площею 1,7 кв.м., санвузлу площею 2,9 кв.м., коридору площею 3,4 кв.м.

Внаслідок перепланування ОСОБА_1 квартири та перебудови приміщення санвузлу зазначена квартира складається з кімнати площею 9,6 кв.м., комори лощею 2,2 кв.м., кімнати площею 18,9 кв.м., кухні лощею 4,9 кв.м., санвузлу площею 3,8 кв.м., коридору площею 2,9 кв.м. При цьому між кімнатою площею 18,9 кв.м. і кухнею, а також між кімнатою площею 18,9 кв.м. і коридором площею 2,9 кв.м. перегородки відсутні, що підтверджується технічним паспортом на квартиру, складеним станом на 08.07.2021.

Подаючи позовну заяву, ОСОБА_2 в обґрунтування своїх вимог надав висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021, виконаний судовим експертом Редькиним Ю.М. на його замовлення, у якому експерт запропонував три варіанти порядку користування зазначеною квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників, для реалізації яких необхідно провести певні переобладнання в приміщеннях квартири.

Суд першої інстанції прийняв цей висновок як доказ у справі та ухвалив рішення, взявши до уваги варіант № 1 вищезазначеного висновку експертного будівельно-технічного дослідження, зазначивши, що сторони у справі дійшли згоди, що оптимальним є варіант № 1 висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021 щодо порядку користування приміщеннями в спірній квартирі, оскільки, по-перше, за цим варіантом мінімальним є відступ від ідеальних часток співвласників, по-друге, найменш витратним є вартість переобладнання в приміщеннях квартири, і, по-третє, зберігається найбільший розмір загальної площі квартири.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи.

За твердженням скаржниці, вонапогодилась з цим варіантом тільки в частині зайняття кімнати з балконом, проте без встановлення будь-яких перегородок (здійснення перепланування), тобто суд прийняв згоду сторони, якої фактично не було.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що висновок експертного будівельно-технічного дослідження № 2021-40 від 05.08.2021, виконаний судовим експертом Редькиним Ю.М. на замовленняпозивача не може бути прийнятий судом як належний доказ у справі, адже він не відповідає вимогам ч. 5. ст. 106 ЦПК України. Висновок не містить інформації про те, що його підготовлено для подання до суду, а також що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18 (п. 29).

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (стаття 319 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зміст цієї норми свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" зазначено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, визначаючи порядок користування квартирою за варіантом, запропонованим позивачем, не врахував балансу інтересів співвласників та не забезпечив рівні умови здійснення ними своїх прав, оскільки згідно з технічним паспортом квартири, кімнати у ній є суміжними та мають площу 9.6 кв.м. та 18,9 кв. м, що унеможливлює встановлення порядку користування ними відповідно до ідеальної частки кожного із власників.

Також слід зазначити, що матеріали справи не містятьжодного обґрунтування необхідності встановлення перегородок у квартирі, на думку колегії суддів, суд першої інстанції жодним чином не дослідив як це вплине на інтереси двох малолітніх дітей відповідача, один з яких є співвласником квартири.

Крім того, на думку апеляційного суду, доводи позову в частині зобов`язання відповідача за власний рахунок провести переобладнання приміщень у квартирі є необґрунтованими, адже такий обов`язок не передбачений нормами чинного законодавства України.

Технічні характеристики квартири свідчать, що визначити порядок користування спірною квартирою між співвласниками з дотриманням прав кожного з них на володіння, користування та розпорядження належною їм часткою неможливо. Крім того, на сьогоднішній день обидві кімнати є суміжними, а запропонований висновком експерта варіант встановлення порядку користування квартирою потребує часткового перепланування із встановленням перегородок у приміщеннях, проти чого категорично заперечувала відповідач.

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки доказам у справі не надав, що призвело до ухвалення помилково рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України належить скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, у зв`язку з його необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Тивоненка Данила Руслановича задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 лютого 2023 року скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою залишити без задоволення.»

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: