Постанова

Іменем України

26 липня 2023 року

м. Київ

справа № 505/269/17

провадження № 61-1572св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Державна казначейська служба України

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року у складі судді Мясківської І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням збільшених вимог, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на свою користь 11 914 560,00 грн моральної шкоди, 25 000,00 грн витрат за надання правової допомоги у кримінальній справі, а також 580,00 грн витрат, пов`язаних із розглядом справи, та 2 918,37 грн, сплачених на придбання бензину.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 12 лютого 2009 року відносно нього, як оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області, прокурор Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області порушив три кримінальні справи, які об`єднані в одне провадження № 1 за ознаками злочину, передбаченого частиною першої статті 396, частиною третьою статті 364 КК України.

Наказом начальника УМВС України в Одеській області від 06 травня 2009 року № 179 о/с він був звільнений із займаної посади у запас Збройних Сил за пунктом 66 (дискредитація) на підставі наказу ГУ МВС від 17 квітня 2009 року № 388.

Кримінальну справу неодноразово розглядали суди та 26 березня 2015 року ухвалою апеляційного суду Одеської області її направлено Котовському міжрайонному прокурору Одеської області для проведення додаткового розслідування, за результатами якого 26 грудня 2016 року винесено постанову про закриття кримінального провадження від 07 травня 2015 року № 000264 за частиною другою статті 364 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Посилаючись на те, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає у незаконному порушенні стосовно нього трьох кримінальних справ, пред`явлення обвинувачення, обрання запобіжного заходу - підписки про невиїзд, перебування під слідством та судом протягом 95 місяців, відсторонення від виконання службових обов`язків, просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 650 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, 25 000,00 грн - витрати, що пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, а також 184,80 грн - кошти, сплачені за банківські послуги.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Враховуючи тривалий час перебування позивача під слідством та порушення його звичного укладу життя, обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в порядку статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із мінімального розміру заробітної плати, установленої законодавством на момент розгляду справи, врахувавши час перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (94 місяці 15 днів).

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року в частині стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, змінено.

Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , витрати, що пов`язані з розглядом справи, в розмірі 580,00 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, вважав його законним та обґрунтованим, змінивши його лише в частині розподілу судових витрат з огляду на відсутність доказів на підтвердження понесених витрат в розмірі, заявлених позивачем, пов`язаних із розглядом кримінальної справи.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

27 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кресюн В. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року, повний текст якої складено 06 січня 2023 року. Просив скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 755/13879/16-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 383/596/15-ц, від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц та постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року в справі № 151/260/21(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також, касаційна скарга містить посилання на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

02 лютого 2023 року Державна казначейська служба України звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 214/6982/13-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 372/3192/18, від 06 червня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 686/16161/16-ц, від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17, від 23 січня 2019 року в справі № 308/1990/16-ц, від 23 січня 2019 року в справі № 638/1413/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 462/6473/16-ц, від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подали касаційні скарги

Касаційні скарги аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні справи.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що суди не надали правової оцінки наданим доказам щодо завданої моральної шкоди саме на суму 11 914 560 грн, а стягнутий судами розмір морального відшкодування не відповідає характеру і обсягу страждань, яких він зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступеню зниження престижу, репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Державна казначейська служба України у своїй касаційній скарзі посилається на те, щовідсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо незаконності дій чи бездіяльності відповідачів, без якого державний орган неможливо притягнути до відповідальності та зобов`язати відшкодувати шкоду.

Крім того, суд першої необґрунтовано завищив суму відшкодування моральної шкоди, а суд апеляційної інстанції залишив таке рішення без змін.

Також зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення.

Доводи інших учасників справи

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кресюн В. А. подав відзив на касаційну скаргу Державної казначейської служби України, в якому просить залишити її без задоволення та наполягає на задоволенні своєї касаційної скарги з мотивів, викладених у ній.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 16 лютого та 16 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.

Витребувано з Балтського районного суду Одеської області цивільну справу № 505/269/17 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зупинено виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року до закінчення касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2023 року справу № 505/269/17 призначено до судового розгляду.

Обставини справи, які встановили суди

Суди встановили, що 12 лютого 2009 року Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області порушила кримінальну справу № 1 відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_1 та 21 квітня 2009 року - кримінальну справу № 3 за частиною третьою статті 364 КК України.

25 серпня 2009 року Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області порушила відносно нього ще одну кримінальну справу № 5 за частиною першою статті 396 КК України.

Усі кримінальні справи були об`єднані в одне провадження з присвоєнням об`єднаній справі № 1 і 25 серпня 2009 року ОСОБА_1 пред`явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених частиною третьою статті 364 і частиною першою статті 396 КК України, а також обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Котовського міськрайсуду Одеської області від 20 травня 2013 року ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєні злочинів, передбачених частиною третьою статті 364 та частиною першою статті 396 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком на 2 роки, з застосуванням умов статті 75 КК України, його звільнено від відбування покарання на 1 рік.

Ухвалою від 29 травня 2014 року апеляційний суд Одеської області скасував вирок Котовського міськрайсуду Одеської області від 20 травня 2013 року, справу направив на новий судовий розгляд до того ж суду у іншому складі суду.

01 грудня 2014 року Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області змінила відносно позивача обвинувачення і його дії кваліфіковано за частиною першою статті 365 та частиною першою статті 396 КК України.

Вироком Котовського міськрайсуду Одеської області від 26 грудня 2014 року він був визнаний винним у скоєні злочинів, передбачених частиною першою статті 365 та частиною першою статті 396 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком на 2 роки. На підставі частини п`ятої статті 74 КК України ОСОБА_1 був звільнений від відбуття покарання у зв`язку зі спливом строку давності, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 49 КК України, запобіжний захід скасовано. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року вирок Котовського міськрайсуду Одеської області від 26 грудня 2014 року скасовано, справу направлено до Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області для проведення додаткового слідства.

Кримінальна справа надійшла до другого слідчого відділу прокуратури Одеської області та 07 травня 2015 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 за частиною другою статті 364 КК України.

26 грудня 2016 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області виніс постанову про закриття кримінального провадження № 0000264 за частиною другою статті 364 КК України відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю його діях складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з закриттям кримінального провадження.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявників на:

- неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 755/13879/16-ц, від 31 жовтня 2018 року в справі № 383/596/15-ц, від 20 вересня 2018 року в справі № 686/23731/15-ц та постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року в справі № 151/260/21(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

- неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 214/6982/13-ц, від 25 серпня 2020 року в справі № 372/3192/18, від 06 червня 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, від 29 серпня 2018 року в справі № 686/16161/16-ц, від 04 липня 2018 року в справі № 641/2328/17, від 23 січня 2019 року в справі № 308/1990/16-ц, від 23 січня 2019 року в справі № 638/1413/17 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 462/6473/16-ц, від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статей 23, 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується державою і при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є мінімальним розміром, який за встановлених фактичних обставин справи відповідає правилам Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У справі, яка переглядається, суди встановили, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув у зв`язку з закриттям кримінального провадження за відсутності, зокрема достатніх доказів для доведення його винуватості у злочині, інкримінованому органом досудового розслідування.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, урахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу, що загалом становить 94 місця та 15 днів, під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 650 000,00 грн, яка визначена з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування, та конкретних обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначила, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Тобто законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний, тому колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що визначена судами сума відшкодування шкоди за час перебування його під слідством та судом є менша від тієї, яка є необхідною.

Крім того, слід зазначити, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її надмірного збагачення за рахунок держави.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Аргументи касаційної скарги Державної казначейської служби України про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадках закриття кримінальної справи за відсутності, зокрема достатніх доказів для доведення винуватості у злочині, інкримінованому органом досудового розслідування.

Зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, то вимоги касаційних скарг щодо розміру відшкодування моральної шкоди зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Окрім того, змінивши рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом кримінальної справи, апеляційний суд виходив із недоведеності позивачем заявленого ним у позові розміру цих витрат.

Доводи касаційної скарги були предметом дослідження в цій частині апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання заявників на неврахування судами висновків Верхового Суду, викладених у постановах, зазначених у касаційних скаргах, оскільки оскаржувані судові рішення не суперечать викладеним у вказаних постановах висновкам й, відповідно, не свідчать про порушення судами норм матеріально та процесуального права.

Разом із тим, колегія суддів частково приймає аргументи касаційної скарги Державної казначейської служби України щодо відшкодування шкоди державою.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 461/5201/19 (провадження № 61 2271св22).

У постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

У справі, що переглядається, суд попередніх інстанцій, ухваливши правильні по суті судові рішення, на вказане уваги не звернули та помилково зазначили у резолютивній частині рішення про компенсацію шкоди позивачеві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України. Тому резолютивну частину рішення суду першої інстанції, залишену без змін апеляційним судом, в частині стягнення грошової компенсації моральної шкоди в розмірі 650 000,00 грн, а також резолютивну частину постанови апеляційного суду в частині стягнення витрат, пов`язаних із розглядом справи, в розмірі 580,00 грн належить змінити.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України дають підстави для висновку, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду ухвалена без додержання норм матеріального та процесуального права. Інші доводи касаційної скарги Державної казначейської служби України та касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку, що судові рішення в іншій оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, касаційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково; резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошової компенсації моральної шкоди та постанови апеляційного суду змінити; судові рішення в іншій оскарженій частині залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд змінює резолютивну частину рішення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2023 року зупинено виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаних судових рішень підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року змінити, виклавши абзац другий рішення суду першої інстанції та абзац четвертий постанови апеляційного суду в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 650 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати, що пов`язані з розглядом справи, в розмірі 580 грн».

В іншій оскарженій частині рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та постанову Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов