Провадження № 2/361/859/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Лелеки В.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Броварська районна державна нотаріальна контора про продовження строку для прийняття спадщини за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив продовжити йому строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Свій позов обґрунтовував тим, що 21 червня 1993 року ОСОБА_5 був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71.

Відповідно до вказаного заповіту, ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис №35 від 10 грудня 2002 року.

На день смерті ОСОБА_5 , заповіт не було змінено, не скасовано та він залишився в силі.

8 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 .

16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 .

Однак, нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області у видачі свідоцтва про право спадщини відмовив через відсутність правовстановлюючих документів.

17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?.

Про вказане рішення суду, позивачу стало відоме, випадково, 16.03.2021 року, в зв`язку із чим була подана апеляційна скарга на вказане вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано.

21 квітня 2021 року позивач звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори було запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр. Також зазначено, що необхідно звернутись у судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71.

Відповідно до відповіді Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року, на даний час відповідальним за внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені заповіти по Бобринському старостинському окрузі є староста Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Литвин Микола Григорович.

06 жовтня 2021 року Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, листом повідомила, що останньою 04.05.2021 року спрямовувався лист до ДП ?Національні інформаційні системи? стосовно реєстрації дублікату заповіту ОСОБА_5 , на що була надана відповідь про необхідність реєстрації самого архівного заповіту. 03.08.2021 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області була направлена заява про реєстрацію архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 .

На момент надання відповіді, будь-яка інформація від ДП ?Національні інформаційні системи? не надходила.

02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 була виконана та сформовано відповідний витяг.

ОСОБА_5 є рідною бабусею позивача, при цьому позивач не є спадкоємцем першої черги за законом, враховуючи те, що в живих є відповідач. Саме відповідач була єдиним спадкоємцем першої черги за законом.

Заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71, позивач не мав, був необізнаний про наявність такого заповіту та те, що він був визначений спадкоємцем за заповітом йому також відомо не було аж до 01.04.2021 року.

Позивач з 1998 року постійно мешкає в АДРЕСА_2 -є, де і зареєстрований з того ж часу. В селище Бобрик Броварського району Київської області позивач періодично приїжджав, при цьому ніхто і ніколи йому не розповідав про наявність такого заповіту, навіть, сам відповідач та його рідна сестра ОСОБА_6

16 березня 2021 року під час моніторингу офіційного сайту ?Судова влада? в частині Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Броварський міськрайонний суд Київської області ще 17.05.2019 року у цивільній справі № 361/1494/19 ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Враховуючи те, що об`єкт визнання права власності знаходився, на той момент, вже на земельній ділянці, яка була надана позивачу у власність з 2016 року, останній зацікавився цим і питанням не притягнення його до справи у якості, хоча б третьої особи по справі.

17 березня 2021 року представник позивача ознайомився з матеріалами цивільної справи № 361/1494/19.

01 квітня 2021 року представник позивача надав позивачу проект апеляційної скарги та копії матеріалів цивільної справи № 361/1494/19.

Таким чином, позивач дізнався, що в матеріалах цивільної справи є фотокопія заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71 і яким ОСОБА_5 на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу.

Посадові особи Бобрицької сільської Ради повинні були передати заповіт ОСОБА_5 до нотаріуса, який або здійснив реєстрацію заповіту в Єдиному реєстрі, або подав би Реєстратору заяву про реєстрацію посвідчення заповіту в Єдиному реєстрі.

При цьому, з незрозумілих позивачу причин, посадовими особами Бобрицької сільської Ради такі дії закону були грубо проігноровані та заповіт ОСОБА_5 залишився лише у Бобрицькій сільській Раді і це при тому, що станом на 2000 рік спадкодавець ще була жива та спадщина ще не відкривалась.

Державний нотаріус, отримавши повідомлення від посадової особи Бобрицької ради про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна ОСОБА_5 , при умові реєстрації заповіту ОСОБА_5 в Єдиному реєстрі, повідомив би позивача про наявність заповіту та необхідності звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Таким чином позивач не пропустив би строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , а належним чином прийняв би спадщину.

Згідно із заявою представника відповідача - ОСОБА_6 про прийняття спадщини від 08.10.2018 року вбачається, що ?іншим спадкоємцем до майна померлої є за заповітом, посвідченим Бобрицькою сільської радою народних депутатів Броварського району за №71 від 21 червня 1993 року є ОСОБА_1 ?

Із заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2019 року, яка була подана представником відповідача - ОСОБА_6 вбачається, що ?іншим спадкоємцем до майна померлої є за заповітом, посвідченим секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21.06.1993 року за реєстром № 71 є ОСОБА_1 , місце проживання якого її довірительці, ОСОБА_4 , невідоме.?

Тобто відповідачу або її представнику ОСОБА_6 достеменно було відомо про наявність заповіту ОСОБА_5 , при цьому позивачу ніхто із згаданих осіб не повідомляв про наявність заповіту.

Враховуючи те, що заповіт знаходився у Бобрицькій сільській раді Броварського району Київської області, ніхто із сторонніх осіб не мав до нього доступу, а представник відповідача ОСОБА_6 , яка деякий час працювала у вказаній сільській раді та, скоріш за все, має знайомих там, єдина хто мав хоча б якийсь доступ до самого заповіту.

Окремо, звертає увагу і на те, що як позивач вказував вище, він приїжджав до родини у с. Бобрик, знаходячись у селищі по 5-6 днів на місяць, при цьому, навіть, відвідуючи Бобрицьку сільську раду, де йому могли повідомити про наявність заповіту але ніхто, з тих осіб хто знав про існування заповіту, не повідомив.

Крім цього, враховуючи те, що позивач вже 23 роки зареєстрований і проживає за одною і тією адресою в місті Києві, то всі родичі знали де саме він проживає.

Навіть, ввівши до системи пошуку ?Google? мережі Інтернет ? ОСОБА_1 ?, одразу ж, видаються адреси обслуговуючого Кооперативу ?Вікторія?, в якому позивач є Головою правління, його домашня адреса та номера телефонів за якими з ним можливо зв`язатися.

Але такі дії умисно не були зроблені для того щоб позивач не мав можливості, з початку, дізнатися про наявність заповіту ОСОБА_5 та подати заяву про прийняття спадщини, а в подальшому і на звернення до суду з позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини.

Тобто було зроблене усе можливе для того щоб позивач не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 таким чином не реалізувавши заповіт останньої.

21 січня 2022 року ухвалою судді Броварського мсіькрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 21 квітня 2022 року.

06 квітня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 20 червня 2023 року.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Просили позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити.

Представник третьої особи будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суд, що ОСОБА_5 була бабуся позивача, а позивач це його однокласник та сусід. ОСОБА_8 - це мати позивача. ОСОБА_5 проживала поруч із ним, померла у 2008-2010 році, точної дати він не пам`ятає. Чи складала вона заповіт свідку не відомо. ОСОБА_4 часто приїжджала до матері, ставила велосипеда біля двору, а сама заходила до будинку, а позивач у більшості випадків приїздив на вихідних. Останній раз свідок бачив позивача за місцем проживання ОСОБА_5 5-6 років тому. Свідку також відомо, що з 2013 року мати позивача ОСОБА_4 не ходить після інсульту. Позивач приїжджав до матері, але його туди не пустили. Свідок пам`ятає, що у 1990 році земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 обробляли всі разом, в тому числі ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 повідомила суд, що вона приїхала в село Бобрик у 2004 році, у 2006 році познайомилась із бабусею ОСОБА_4 , свідок допомагала їй по господарству, приходила провідувати обов`язково один раз на тиждень, познайомилась із її дочкою ОСОБА_6 , яка доглядала матір. Сина, який є позивачем у справі вона ні разу там не бачила, у судовому засіданні побачила вперше. У 2012 році свідка прооперували, а приблизно через 2 роки злягла ОСОБА_4 . Тобто ОСОБА_4 не ходить близько 8 років, нею опікується дочка.

Свідок ОСОБА_11 повідомила, що позивача ОСОБА_1 вона знає зі школи. ОСОБА_5 є бабусею позивача. В останнє бачила позивача років 15 тому, це було приблизно у 1995-1996 році, на свято Пасхи, зустріч відбулась у будинку його бабусі. ОСОБА_12 дуже була приємна та добродушна людина, дуже любила свого онука ОСОБА_13 . Бабуся ОСОБА_12 часто запрошувала її приходити до неї збирати яблука. Вона одного разу прийшла до неї по яблука із корзиною, в той день також там зустріла ОСОБА_1 . ОСОБА_12 повідомила їй, що ось цей будинок де вона проживає вона залишить онуку, казала такі фрази: " ОСОБА_14 буде ОСОБА_15 по заповіту", "Хату залишає ОСОБА_15 ". Вперше від неї вона почула про заповіт десь у 1988-1989 році. Та і по селу люди це обговорювали. ОСОБА_16 була людиною слова, тому ніхто із селян і не сумнівався, що будинок буде ОСОБА_1 . Про те, що ОСОБА_1 говорила про заповіт при ОСОБА_1 свідок підтвердила.

Судом встановлено, що 21 червня 1993 року ОСОБА_5 був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71. (а.с. 9)

Відповідно до вказаного заповіту, ОСОБА_5 , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: Все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 .

Вказаний заповіт був складений і підписано в двох примірниках, з яких перший примірник виданий заповідачу, а другий залишився в справах Бобрицької сільської ради народних депутатів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що зроблено запис за № 35 та видано 10 грудня 2002 року свідоцтво про смерть видане виконкомом Бобрицької сільської ради Броварського району, серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_17 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , у с.Бобрик, Київської області, про що у книзі записів актів цивільного стану про народження 11 квітня 1938 року складений відповідний актовий запис. Батьком зазначений ОСОБА_18 , матір`ю ОСОБА_5 . (а.с.104)

25 січня 1959 року між ОСОБА_19 та ОСОБА_17 у с. Бобрик сільЗагсі Броварського району Київської області зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за № 3. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_20 . (а.с. 105)

На день смерті ОСОБА_5 , заповіт не було змінено, не скасовано та він залишився в силі.

8 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернулась представник відповідача ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - ОСОБА_5 . (а.с. 103)

У заяві поданою 08.10.2018 року від імені ОСОБА_12 зазначено, що іншим спадкоємцем щодо майна померлої є за заповітом, посвідченим Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року ОСОБА_1 . Пережившого чоловіка померлої немає.

Одночасно у заяві зазначено, що місцем відкриття спадщини встановлено по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 684 від 05.10.2018 року, в якій є відмітка про постійну реєстрацію та проживання спадкодавця в спадковому будинку та її виписці в зв`язку зі смертю.

Факт прийняття спадкоємцем спадщини, встановлені по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 683 від 05.10.2018 року, в якій є відмітка про те, що спадкоємець сплачував страхові платежі, проводив ремонт спадкового будинку.

Відсутність спадкової справи та заповіту щодо ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , перевірено за даними Спадкового реєстрі. Інформаційні довідки від 08.10.2018 року. (а.с. 103)

16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - ОСОБА_5 . (а.с. на звороті 121)

16 січня 2019 року на ім`я ОСОБА_4 направлений лист про те, що для оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Бобрицьке", що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , потрібно надати документи, що посвідчують право власності на це майно. Крім того, зазначено, що якщо при житті власника право власності на житловий будинок не оформлювався та не реєструвався, їй потрібно звернутися до суду по питанню визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Щодо визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 слід також звернутися до суду, оскільки згідно листа Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області від 06.11.2018 року № 97-10-0.20-2217/183-18, в якому зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Бобрицьке", видавався на ім`я ОСОБА_5 (а.с. 123)

17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги ОСОБА_4 щодо визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?.

Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано.

Із вказаної постанови вбачається, що в матеріалах цивільної справи № 361/1494/19 міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 із 15 грудня 2016 року є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , тобто ділянки, на якій розташований спадковий будинок. (а.с.87)

21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеним ОСОБА_5 та посвідченим секретарем Бобрицької сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року.

Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори йому було роз`яснено, що згідно вимог ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( за 1963 рік) ним був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому йому необхідно звернутись в судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того зазначено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53584416 від 08.10.2018 року, заповіт, посвідчений ОСОБА_21 , секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21 червня 1993 року за реєстровим номером 71, не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що ставить під сумнів його чинність. Тому запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр.

30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту ОСОБА_5 від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71.

Відповідно до відповіді Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року, на даний час відповідальним за внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені заповіти по Бобринському старостинському окрузі є староста Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Литвин Микола Григорович.

06 жовтня 2021 року Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, листом повідомила, що останньою 04.05.2021 року спрямовувався лист до ДП ?Національні інформаційні системи? стосовно реєстрації дублікату заповіту ОСОБА_5 , на що була надана відповідь про необхідність реєстрації самого архівного заповіту. 03.08.2021 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області була направлена заява про реєстрацію архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 .

02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту ОСОБА_5 була виконана та сформовано відповідний витяг.

13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом у якому просив суд продовжити йому, ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк для прийняття спадщини за заповітом складеного 21 червня 1993 року посвідченого Скоробагатько Катериною Михайлівною, секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є буд-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд неможе збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно статті 524 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

За статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У статті 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно ч.1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Правилами статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи викладене, що ОСОБА_1 знав про смерть ОСОБА_5 , проте із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки про існування заповіту від 21 червня 1993 року йому відомо не було й не могло бути відомо, а дізнався він про нього лише від свого представника за договором про надання правової допомоги від 17 березня 2021 року за № 08-21, оскільки останній ознайомився із матеріалами цивільної справи за № 361/1494/19 про що листом від 20 березня 2021 року направив на адресу свого довірителя ОСОБА_1 та просив в порядку виконання договору прийняти від нього фотокопії матеріалів цивільної справи і зокрема USB-флеш-накопичувача, а вже 03 квітня 2021 році ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга, про що свідчить ухвала Київського апеляційного суду у справі № 361/1494/19.

Надалі, після того як ОСОБА_1 01 квітня 2021 року дізнався про вказаний заповіт, він 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеним ОСОБА_5 та посвідченим секретарем Бобрицької сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року, а в подальшому звернувся через свого адвоката для отримання дублікату заповіту та внесення його до ДП ?Національні інформаційні системи?, а вже після внесення вказаного заповіту та формування відповідного витягу, про що його 02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, 13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Також про відповідний порядок дій позивача було інформовано листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори у змісті якого роз`яснено, що згідно вимог ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( за 1963 рік) ним був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому йому необхідно звернутись в судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того зазначено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53584416 від 08.10.2018 року, заповіт, посвідчений ОСОБА_21 , секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21 червня 1993 року за реєстровим номером 71, не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що ставить під сумнів його чинність. Тому запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр.

Оскільки ОСОБА_1 (онук ОСОБА_5 ) не належав до спадкоємців першої черги (стаття 529 ЦК УРСР), а за наявності таких спадкоємців у ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, право на спадкування у нього, як у спадкоємця п`ятої черги, виникло не відразу, за умови, що останній не знав про наявність спірного заповіту. Отже, причини пропуску строку ОСОБА_1 на подачу заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а тому наявні підстави для визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 повинен був дізнатися про спірний заповіт, оскільки під час розмови ОСОБА_5 із свідком ОСОБА_11 у присутності ОСОБА_1 приблизно у 1995-1998 році зазначила, що "Хата буде Віті", є безпідставні, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені, що є процесуальним обов`язком відповідача (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), є припущенням.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не вступив фактично в управління чи володіння спадковим майном і не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому у нього відсутнє право на отримання спадщини за заповітом безпідставні, так як спростовані вищевказаними встановленими судами обставинами. ОСОБА_1 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби, оскільки він не знав про існування спірного заповіту.

Вказана правова позиція узгоджується та викладена у постанові Верховного суду у справі за справа № 447/604/13-ц від 12 червня 2019 року, у постанові Верховного суду у справі за № 185/10173/16. У справах № 565/1145/17-ц, № 6-1320цс17, 6-496цс17 також спадкодавцями було складено заповіти на ім`я позивачів, які не знали про його існування, а нотаріуси їх не повідомили. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Таким чином, перевіривши доводи позивача, та його представника, заслухавши думку представника відповідача, суд доходить висновку, про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. А відтак позов підлягає до задоволення, із продовженням позивачу строку для прийняття спадщини за заповітом.

Керуючись ст.ст. 76 - 80, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Продовжити ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк для прийняття спадщини за заповітом складеного 21 червня 1993 року посвідченого Скоробагатько Катериною Михайлівною, секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.