ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4331/23 Справа № 208/7322/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2022 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він раніше звертався із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в межах цивільної справи № 208/8229/21 «про захист прав споживачів», в межах якої було ухвалено судове рішення від 13 липня 2022 року, який заявлені ним позовні вимоги були задоволені частково, і стягнуто з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі - 11740 (одинадцять тисяч сімсот сорок) грн. 00 коп., але у задоволені його позовних вимог що стосувалося відшкодування йому завданої моральної шкоди, було відмовлено. В межах цивільної справи № 208/8229/21 його вимоги стосувалися саме неякісних послуг отриманих ним у стоматології Vitalis, ФОП ОСОБА_2 , де він отримував стоматологічні послуги від лікаря стоматолога ОСОБА_3 , яка 24 вересня 2019 року йому встановлювала коронки на зуби 1.4 і 1.5, вартістю кожна по 4500 гривень. Зазначені коронки, встановлені на зубах 1.4 і 1.5, постійно відкріплювалися, що стало підставою для звернення ним із позовом про отримання від відповідача відшкодування вартості матеріалів і робіт з переробки зазначених коронок, внаслідок наданих неякісних послуг, порушення вимог протезування. Тому, він 10 вересня 2021 року звернувся до іншої клініки з питань лікування та протезування, а саме до клініки Стоматологія Н +, де згідно до плану лікування йому було потрібно сплатити за наступні послуги: зняти МК коронок вартість 2x250 =500 грн.; установка нових абатментов 2x1700 = 3400 гри.; установити 2МК (металокерамічних коронок) 2x3600 = 7200 грн.. Усього для переробку неякісних послуг з імплантації в області 1.4, 1.5 зубів потрібно було витратити 11.100 гривень. Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року (цивільна справа № 208/8229/21), набуло законної сили та він отримав виконавчі листи які пред`явив до примусового виконання, та отримав в порядку виконання судового рішення зазначені гроші 11740 (одинадцять тисяч сімсот сорок) грн. 00 коп., вже у січня 2023 року, тому звернувшись до клініки Стоматологія Н +, дізнався що вартість їх послуг збільшилася, і тому на цей час йому треба більша сума, а саме 14.000 гривень. Він не оспорює що від відповідача, після заявлених ним вимог як споживачем послуг, було сплачено добровільно 8000 гривень і 1000 доларів США, а потім ще 11 740 гривень 00 копійок за судовим рішенням, але на його думку зазначеним підтверджується винуватість відповідача, і тому згідно до Закону України «Про захист прав споживача», відповідач зобов`язаний сплатити на його користь різницю між сумою стягнутою за Рішенням суду від 13 липня 2022 року і сумою яку йому виставили для сплати за послуги у клініці Стоматологія Н +, що дорівнює на 3400 гривень, як зазначено у позовній заяві, а 2900 гривень 00 копійок, яку він підтримує. Також, як зазначив позивач, він не оспорює що на час отримання від відповідача в мировому порядку 1000 доларів США він написав на його ім`я розписку щодо відсутності претензій до нього, але щодо яких зубів і точний зміст цією розписки він не пам`ятає. Крім того, він не заперечує, що у 2020 році він вперше звернувся із позовом до відповідача, внаслідок також наданих неякісних послуг стоматології, але потім відмовився від позову так, як на той час не мав претензій до відповідача, внаслідок чого провадження у справі було закрито. Щодо моральної шкоди, то вважає що це інші підстави для такого відшкодування ніж у рішенні суду від 13 липня 2022 року, так як ця шкода заявляється ним для відшкодування за період з 2019 року і по час розгляду справи по суті, так як він дуже страждав, вимушений був проходити ряд медичних процедур, потім коронки западали, він їх шукав, знов звертався до лікарів, звертався до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про відмову в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - скасувати. Стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 3400 грн. необхідних для завершення переробки неякісних послуг по встановленню коронок на імпланти в області 1.4 1.5 зубів в клініці Стоматологія Н+яку 24.09.2019р виконала клініка стоматології Vitalis; стягнути з відповідача ФОП ОСОБА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1 кошти у розмірі 14000 грн. на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення моральної шкоди.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 15 грудня 2017 року 20 січня 2020 року ОСОБА_1 проходив лікування та отримання стоматологічних послуг в клініці стоматології Vitalis, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , які були надані лікарем стоматологом ОСОБА_3 , щодо зубів ОСОБА_1 розміщених за визначенням 1.4, 1.5, 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 в тому числі установка імплантів, протезування та інше, що підтверджено як поясненнями сторін так і копією медичної карти стоматологічного хворого ОСОБА_4 ..

27 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до клініки стоматології Vitalis, керівнику ОСОБА_2 заяву з вимогою про повернення грошей за сплату протезування зубів, в тому числі зубів 1.4, 1.5, що відображено у п. 3 вимог за заявою як встановлення двоетапного імпланта на 1.4 та 1.5 зубів, що складає 4500 кожний, і в той же день, тобто 27 січня 2020 року клінікою стоматології Vitalis, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 повернуто позивачу ОСОБА_1 8000 гривень 00 копійок, як часткового повернення сплаченої вартості за два імпланта, щодо зубів 1.4 та 1.5, згідно до заяви ОСОБА_1 від 27 січня 2020 року, для врегулювання спору з позивачем у досудовому порядку.

Але 27 лютого 2020 року, в межах цивільної справи 208/1348/20, ОСОБА_1 заявив до відповідача позовні вимоги з підстав проходження лікування у клініці стоматології Vitalis, щодо зубів 1.5, 1.4, 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 як то встановлення шести імплантів, про стягнення матеріальної шкоди на суму 26997 гривень 50 копійок, та моральної шкоди у розмірі 40000 гривень, після чого 03 вересня 2020 року між ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 досягнуто згода, на умовах отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 1000 доларів США, за взаємною згодою, для мирного вирішення спору, які отримані позивачем, що відображено у заяві від 09 вересня 2020 року позивача ОСОБА_1 в межах цивільної справи, матеріали справи, оглянутої під час судового розгляду за клопотанням сторін, а саме справи № 208/1348/20 (а.с. 64), за наслідком чого позивач ОСОБА_1 заявив про відмову від позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у повному обсязі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року, в межах цивільної справи № 208/1348/20 провадження № 2/208/1367/20, яка набула законної сили 01 жовтня 2020 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про відмову від позову і провадження по справі закрито.

Проте, 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в межах цивільної справи № 208/8229/21, який розглядається в межах даної справи.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що на час розгляду справи по суті, ОСОБА_1 отримано від відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди за надані в період з 15 грудня 2017 року 20 січня 2020 року, в клініці стоматології Vitalis стоматологічні послуги лікарем стоматологом ОСОБА_3 , наступні суми: -8000 гривень 00 копійок, від 27 січня 2020 року в досудовому порядку, за заявою ОСОБА_1 про повернення грошей за сплату протезування зубів, в тому числі зубів 1.4, 1.5, що відображено у п. 3 вимог за заявою як встановлення двоетапного імпланта на 1.4 та 1.5 зубів, що складає 4500 кожний, копія заяви долучена до матеріалів справи, оглянутої під час судового розгляду за клопотанням сторін, а саме справи № 208/1348/20 ; -1000 (одну тисячу) доларів США, від 03 вересня 2020 року, що згідно до курс долара США до гривні станом на зазначену дату, становило 24,59 гривні х 1000 доларів США = 24590 гривень, в межах досягнутої згоди між ОСОБА_1 і Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 за їх взаємною згодою, для мирного вирішення спору, які отримані позивачем, що відображено у його заяві від 09 вересня 2020 року в межах цивільної справи, матеріали якої були оглянуті під час судового розгляду в суді першої інстанції за клопотанням сторін, а саме справи № 208/1348/20, за наслідком чого позивач ОСОБА_1 заявив про відмову від позовних вимог до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у повному обсязі, та Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 вересня 2020 року, в межах цивільної справи № 208/1348/20 провадження № 2/208/1367/20, яка набрала законної сили 01 жовтня 2020 року; -11740 (одинадцять тисяч сімсот сорок) гривень 00 копійок, у січні 2023 року внаслідок виконання Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2022 року (справа № 208/8229/21 провадження №2/208/907/22), а всього на загальну сум 44330 гривень.

Приписами п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно до пункту 5 частину першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено: 1. За всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. 2. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне здійснення безготівкових розрахунків з урахуванням режиму роботи та обов`язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України.

Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту, у будь-який спосіб обмежувати можливість здійснення ним безготівкових розрахунків, якщо відповідно до законодавства продавець (виконавець) зобов`язаний забезпечити таку можливість.

Згідно до статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що: 1. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. 2. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. 3. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача на свою користь 2900 гривень, яка обраховується позивачем як різниця за стоматологічні послуги заявлені ОСОБА_1 в межах цивільної справи 208/8229/21 та повідомлені йому клінікою ОСОБА_5 , вартості протезування верхньої щелепи справа, що підтверджується з боку позивача долученою копією документу, яка не містить даних особи яка сформувала розрахунок (ІНН або ЄДРПОУ, в залежності від того чи фізичною чи юридичною особою виданий даний розрахунок, або в тому числі хоча б підпису відповідальної особи що склала такий розрахунок, чи то лікаря), а тому не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ, який не підтверджено іншим доказами в межах даної справи, за їх сукупності.

Також, позиція позивача про зміну вартості послуг клініки Стоматологія Н +, не може бути покладено у обов`язок відповідача по відшкодування матеріальної шкоди, яка є фактично відшкодованою, за наслідком розгляду цивільної справи 208/8229/21, в порядку виконання судового рішення на суму 11740 (одинадцять тисяч сімсот сорок) грн. 00 коп, та отриманими ОСОБА_1 від відповідача сум на відшкодування такої шкоди в розмірі 8000 гривень станом на 27 січня 2020 року, та 1000 доларів США, станом на 03 вересня 2020 року.

Таким чином, виходячи з вище зазначеного, підстав для відшкодування шкоди, як вартості збільшених послуг клінікою Стоматологія Н +, станом на час розгляду справи, в порядку ст.ст. 22, 1166 ЦК України, та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», під час розгляду справи, судом першої інстанції не встановлено, за відсутності винності дій саме відповідача у підвищенні вартості робіт третьою особою, що виключає його відповідальність.Крім того, заявляючи зазначений позов, ОСОБА_1 посилаючись на Закон України «Про захист прав споживача», не зазначив яка норма вказаного закону, крім вказаною ним ст. 22, обґрунтовує підставу його такого звернення до суду першої інстанції із зазначеним позовом, ні за змістом позовної вимоги, ні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду в суді першої інстанції, надання стоматологічних послуг позивачу ОСОБА_1 здійснювалося лікарем стоматологом ОСОБА_3 , яка на той час в період з 15 грудня 2017 року 20 січня 2020 року, працювала у клініці стоматології Vitalis.

І саме внаслідок неякісних стоматологічних послуг, як зазначено позивачем ОСОБА_1 які надавалися не відповідачем ОСОБА_2 , а стоматологом ОСОБА_3 , останній зазначив на завдання йому моральної шкоди, яка виникала внаслідок тривалості лікування, необхідності неоднократного звернення до лікаря, переробляння виконаних стоматологічних послуг, внаслідок чого позивач страждав, зазнавав фізичного болю

Проте, згідно до частини першої статті 1167 ЦК України, - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

І підставою для застосування ч. 1 ст. 1167 ЦК України, є встановлення неправомірності дій, винністю такої особи.

Підставою для відповідальності за завдану моральну шкоду є неправомірність рішень, дій або бездіяльності особи, яка її завдала, за наявності її вини.Тобто обов`язковою умовою для виникнення зобов`язань особи для відшкодування моральної шкоди є винність такої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною першою статті 1172 ЦК України, передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як обґрунтовується позивачем його позиція щодо наявності завданої йому моральної шкоди є протиправність дій відповідача, а також необхідність позивача здійснювати захист своїх прав, інтересів шляхом звернення до суду із позовними вимогами і в інших справах.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначена позивачем позиція жодним чином не підтверджена належними та допустимими доказами, а тому враховуючи зазначене відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, і в цій частині.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вини відповідача, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог й не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова