Справа №442/3496/23
Провадження №2/442/822/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

01 серпня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

з участю секретаря судового засідання - Федишин Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав

з участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи - Яким І.С. ,

в с т а н о в и в :

24.05.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що 08.04.2008 було укладено шлюб з відповідачкою - ОСОБА_2 . В шлюбі у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, відповідачка полюбляла спиртні напої, вела розгульний спосіб життя, дитиною не займалась, піднімала на нього руку. 18.12.2013 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області цей шлюб було розірвано. Після розлучення відповідачка не цікавилась життям дитини, не надавала жодної матеріальної допомоги.

28.11.2019 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини Дрогобицької райдержадміністрації №50 було визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. Проте, понадіявся, що відповідачка зміниться та навернеться до сина, однак цього не сталось. З ініціативи сина - ОСОБА_4 звернувся до органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_4 . По даному питанню 16.05.2023 було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та рекомендовано звернутись до суду.

26.05.2023 отримано відповідь №88036 щодо реєстрації місця проживання відповідачки - ОСОБА_2 .

26.05.2023 ухвалою дану позовну заяву залишено без розгляду та надано строк для усунення недоліків, які позивачем було усунуто 29.05.2023.

29.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 12.06.2023.

Ухвалою від 12.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 01.08.2023.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві. Додатково вказав, що відповідачка не бере участі у вихованні та спілкуванні з сином. Протягом останніх років не проявляє жодної ініціативи щодо побачення з дитиною, налагодження їхніх стосунків. Востаннє бачив її в м. Бориславі, де вона жебракувала, була вагітною. Також зі слів знайомих йому відомо, що відповідачка на даний час проживає з особами ромської національності, ніби народила ще трьох дітей. У зв`язку з неявкою відповідачки в судове засідання, просить провести заочний розгляд справи та задоволити його позов.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена за встановленою адресою місця реєстрації, однак поштовий конверт був повернений до суду з відміткою «адресат відсутній", "адресат не проживає".

Задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема права відповідача бути повідомленою та присутньою при розгляді справи, останню було повідомлено про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи на офіційному вебсайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Відтак, суд доходить висновку про належне вжиття всіх заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи, будь яких повідомлень про зміну адреси відповідач суду не подавала, а відтак, суд, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час, місце та порядок судового розгляду зазначеної справи.

У судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради - Яким І.С. позовні вимоги підтримав та пояснив, що питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо її сина було предметом розгляду опікунської ради. Зазначив, що позбавлення відповідачки батьківських прав сприятиме інтересам дитини.

Зі згоди позивача, суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с.12.

18.12.2013 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області у справі №442/7115/13-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а.с.5. підставою для розірвання шлюбу позивач зазначав зловживання відповідачки алкоголем, ведення аморального способу життя, знущання над сином, його побиття.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 , будучи матір`ю, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина з часу розірвання шлюбу з позивачем. Ухилення її від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Незабезпечення належних умов проживання та виховання, не виявлення інтересу до внутрішнього світу сина ОСОБА_4 , його вподобань, знайшли своє підтвердження також у актіобстеження умов проживання ОСОБА_4 від 12.04.2023, згідно якого дитина проживає разом з батьком, має окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями: ліжком, письмовим столом, шафою для одягу. Дитина забезпечена сезонним одягом, має комп`ютер, телевізор. У будинку є все необхідне для належного проживання та виховання дитини. Мати ОСОБА_4 з 2014 року жодного разу не приїжджала до нього, не цікавилась його здоров`ям та навчанням, не вітає з Днем народження, зі святами, не допомагає матеріально, а.с.10-11.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень неповнолітнього ОСОБА_4 , який підтвердив, що не підтримує жодних відносин з матір`ю, останній раз бачив її, коли був в 2-му класі. Зазначив, що остання не займалась його вихованням, не цікавилась ніколи його навчанням, розвитком, не допомагала йому, не телефонувала. Всі речі, одяг, шкільні приладдя йому купляє тато. Пам`ятає, що мати, коли проживала ще з ними, зловживала алкогольними напоями, вела розгульний спосіб життя. Враховуючи сказане, хоче щоб матір позбавили батьківських прав.

Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті.

Для цього суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права (п. 4 ст. 10 ЦПК України).

У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…»

Позивач ОСОБА_1 порушив питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дитини - сина ОСОБА_4 , внаслідок ухилення матір`ю від виконання своїх обов`язків. Висновок компетентного державного органу також обґрунтований інтересами дитини. Тому, суд приходь до переконання, що процедура позбавлення батьківських прав у даному випадку переслідувала законну мету.

Щодо «необхідності у демократичному суспільстві», суд вважає, що ця необхідність має бути пов`язана з діями матері, під час вирішення питань позбавлення її батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд).

В даній справі, мати - відповідач розлучена із позивачем - батьком дитини, не сплачує аліменти і проживає окремо від них. Будь - яких дій щодо спілкування з дитиною, участі у вихованні, забезпеченні його фізичного і духовного розвитку відповідачкою не вчинялось.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, даний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1989 року народження, стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначений висновок, крім врахування умов проживання та виховання дитини, мотивований, зокрема, тим, що під час бесіди з неповнолітнім ОСОБА_4 встановлено, що з матір`ю він не спілкується більше 10 років, а тому хоче, щоб його маму позбавили батьківських прав. Підстава:протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини від 26.04.2023 №6., а.с.7-9.

Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.05.2023 №100, а.с.6.

Крім цього, з часу пред`явлення даного позову і до завершення судового розгляду, відповідач, належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, однак на виклики суду не з`явилась.

А тому, суд зазначає, що відповідачка була залучена до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів, однак своєю поведінкою свідомо нехтувала наданими їй права та обов`язками, що в свою чергу не відповідає інтересам дитини.

Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни.

Отже, судом встановлено, що відповідачка від виконання своїх обов`язків відносно сина ОСОБА_4 щодо його утримання та виховання ухиляється, не відвідує його, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; на протязі останніх 7 років не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти.

За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідачки є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дитини. Таке ставлення матері об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дитини, якій, потрібно постійно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу.

Вищенаведене дає суду підстави для задоволення позову, так як відмова матері від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, місцезнаходження - пл. Ринок, 1, м. Дрогобич Львівської області.

Повний текст судового рішення виготовлено 01.08.2023.

Головуюча - суддя Курус Р.І.