Справа № 626/133/22
Провадження № 2/626/38/2023
14.07.2023 року м. Красноград Красноградський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Дудченка В.О.,
за участю секретаря Зінченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краснограді, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства "Промінь" про поновлення порушеного права та припинення правовідносин шляхом розірвання договору оренди землі,
Позиція позивача.
ОСОБА_1 20.01.2022 року звернулась до суду з позовом до ПАОП «Промінь» про поновлення порушеного права та припинення правовідносин шляхом розірвання договору оренди землі.
Відповідно до позовної заяви позивач просив:
За змістом договору оренди земельної ділянки № 305 від 20.04.2006 року укладеного між ПАОП "Промінь" в особі Гулого І.М. та ОСОБА_2 дія договору припиняється шляхом його розірвання при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря.
Позивачем виявлено, що підпис в Додаткових угодах не належить його матері ОСОБА_2 , тому дані додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки не можуть вважатися укладеними, а державна реєстрація Додаткових угод має бути скасована.
Рух справи в суді.
Ухвалою судді Красноградського районного суду Харківської області від 24.01.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 15.06.2022 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 08.12.2022 року поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою від 13.12.2022 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 02.02.2023 року поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
Ухвалою від 03.03.2023 року призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 10.04.2023 року поновлено провадження у даній справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні.
Заяви учасників процесу по суті справи та клопотання.
Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Орєхової Н.В. надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав.
Так як представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив на позовну заяву, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.
Позиція суду.
Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Відповідно до акту передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди від 24.04.2007 року земельна ділянка ОСОБА_2 площею 6,28 га ріллі із земель Кобзівської сільської ради була передана орендарю ПАОП «Промінь» згідно з планом (схемою) розміщення земельної ділянки на місцевості (а.с. 15).
Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №179 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 28.03.2023 року:
-виконаний не ОСОБА_2 ;
-виконаний не ОСОБА_2 ;
-виконаний не ОСОБА_2 ;
- не вирішувалось з причини, вказаної в дослідницькій частині висновку.
Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Судом встановлено, що висновок судово-почеркознавчої експертизи № 179 Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С. Бокаріуса» від 28.03.2023 року стосується предмета доказування, відповідає положенням статті 102 ЦПК України і підготовлений в рамках даної справи.
Таким чином, судом встановлено, що підписи у спірних Додаткових угодах до договору оренди земельної ділянки №305 від 20.04.2006 ОСОБА_2 не належить, будь-яких доручень іншій особі з повноваженнями на підписання даних Додаткових угод до договору оренди від її імені, вона нікому не надавала і відповідачем не надано доказів щодо таких повноважень, але державна реєстрація Додаткових угод до договору оренди земельної ділянки відбулась.
На підставі ч.6 ст.32 Закону України "Про оренду землі" (чинної на момент розгляду справи) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Згідно з п.1.1 Договору оренди орендодавець надає, а орендар приймає в строкове, платне користування земельну ділянку.
Відповідно до п.3.1 Договору оренди - договір укладено сторонами на 25 років, починаючи з дня його державної реєстрації.
Однак, п.14.5 Договору оренди земельної ділянки №305 від 20.04.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАОП "Промінь" передбачено, що підставою для зміни або розірвання договору є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря.
Таким чином, як загальною, так і спеціальною нормами права встановлений принцип пріоритетності договору. Отже, при вирішенні цього спору слід, перш за все, керуватися положеннями договору оренди землі.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд вважає наступне.
Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини та оцінка доказів, наданих сторонами.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Згідно частини першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з частиною 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Законом, яким регулюються відносини пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
У пункті 8 постанова Пленуму ВСУ №09 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК 435-15 підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.
Разом з цим, у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.»
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.
Власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦПК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.
Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права позивача.
Даний висновок суду базується на правових висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 по справі № 125/702/17.
Частиною першою статті 2 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи, що новим власником земельної ділянки після смерті ОСОБА_2 стала ОСОБА_1 11.08.2021, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є усі підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки №305 від 10.04.2006 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ПАОП "Промінь", у зв`язку з переходом права власності на земельну ділянку до другої особи.
Таким чином, суд розглянувши дану справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказах, які надані сторонами та досліджені судом, прийшов до висновку, що право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 , а отже до неї перейшли права і обов`язки за договором оренди земельної ділянки №305 від 10.04.2006 року, у тому числі право на розірвання договору оренди.
Висновки за результатами розгляду справи.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 76-82, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.
Повний текст рішення виготовлено 24 липня 2023 року.
Суддя