Справа № 953/4644/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" липня 2023 р. м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Власова Ю.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Київського районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частки,

у с т а н о в и в:

1. Процедура.

1.1. 16.08.2022 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, яким просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю у фактично шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 ; визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності та визнати за нею право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

1.2. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Харкова від 25.08.2022, для розгляду справи визначено суддю Лисиченко С.М.

1.3. Ухвалою судді від 30.08.2022 провадження у справі відкрито, розгляд якої постановлено проводити у порядку загального позовного провадження.

2. Зміст поданого клопотання та його обґрунтування.

2.1. 20.07.2023 поштовим зв`язком до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючої сідді Лисиченко С.М. від розгляду даної цивільної справи.

2.2. Заява обгрунтована тим, що позивачем неодноразово заявлялися клопотання про проведення судового засіданні в режимі відеоконференції, з огляду на те, що на її вихованні знаходиться малолітня дитина, яку вона не може залишити без догляду, а також її представник здійснює свою діяльність у м. Києві. У зв`язку з чим, суд неодноразово задовольняв її клопотання про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції. Її представник своєчасно прибув до Оболонського районного суду м.Києва для участі у судовому засіданні, разом з цим, саме з вини судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М., не відбулися судові засідання, оскільки останньою не було забезпечено своєчасне направлення ухвали суду до Оболонського районного суду м.Києва або взагалі, на призначений судом час, ніхто не виходив на зв`язок без будь-якого попередження учасників справи. На думку позивачки, зазначенні дії головуючої судді Лисиченко С.М. викликають сумнів у її об`єктивності та неупередженості.

2.3. На думку заявника ОСОБА_1 , наведене свідчить про невідповідність судді критеріям об`єктивності та неупередженості, у зв`язку з чим, вона підлягає відводу від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частки.

2.4. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. від 21.07.2023 заявлений ОСОБА_1 відвід визнаний необґрунтованим. Вирішення питання про відвід передано судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

3. Релевантне законодавство.

3.1. За приписами ч. 2 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: (1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; (2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; (3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; (4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; (5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу ( ч. 2 ст. 36 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід учасниками справи.

Одним з найважливіших прав людини в сучасній демократичній державі є право на справедливий суд. Забезпечення справедливого правосуддя, яке базується на верховенстві права, витікає з низки міжнародних нормативно-правових актів, ратифікованих Україною, а отже є частиною національного законодавства, а також міжнародних зобов`язань, порушення яких призводить не лише до накладання відповідних, але й до значних репутаційних втрат, що прямо відзначаються на міжнародному положенні нашої держави та низка інших негативних наслідків. Одним з таких документів є Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікована Україною 17.07.1997.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Статтею 2 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Цей Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (iі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та серед інших аспектів його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24.02.1993, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ).

Таким чином, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді є презумпцією, поки не надано доказів протилежного.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02) зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

4. Мотиви і висновки суду.

4.1. Вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про відвід, суд дійшов висновку, що обставини, викладені заявником, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, і з наведених у заяві підстав не вбачається наявність заінтересованості судді Лисиченко С.М. або її упередженості у результатах судового провадження у справі № 953/4644/22 (2/953/1622/23).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland»), безсторонність суду презюмується, а наявність підстав для недовіри має бути обґрунтована відповідними доказами.

6.2. Як установлено судовим розглядом, заява ОСОБА_1 фактично зводиться до незгоди останньої із процесуальними діями головуючого судді під час розгляду даної справи, що не дає жодних підстав вважати, що головуючий суддя не є безсторонньою або що їй бракувало неупередженості при вирішенні питання забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Разом із цим, суд звертає увагу заявника на те, що положеннями пункту 51 розділу ІІІ Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, забезпечення ведення протоколу судового засідання в електронній формі та відеозапис судового засідання засобами підсистеми ЄСІТС покладено на секретаря судового засідання.

6.3. З урахуванням тієї обставини, що стверджувальні заявником ОСОБА_1 судження є бездоказовими і наведені аргументи не відповідають критерію «об`єктивно обґрунтований», заява про відвід судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частки, - задоволенню не підлягає.

Інши доводи заяви ОСОБА_1 означених висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 36, 40, ч. 2 ст. 258 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. від розгляду цивільної справи № 953/4644/22 (2/953/1622/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частки, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали складений і підписаний 28.07.2023.

Суддя - Ю.Ю. Власова