КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головнго управління Держгеокадастру у Київській області про скасування запису про внесення відомостей до Державного земельного кадастру,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом, який обґрунтовано тим, Державним кадастровим реєстратором внесено зміни до Державного земельного кадастру щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,1800 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :09:008:0101, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд чим порушено її право власності на земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати запис Державного Кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо виправлення відомостей про координати повторних точок меж земельної ділянки (кадастровий номер :09:008:0101), які існували після внесення змін до Державного земельного кадастру на підставі розробленої технічної документації ТОВ «ГЕОЗЕМПРОЕКТ 2016».

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2022 року справу направлено до Вишгородського районного суду Київської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про скасування запису про внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково вважав, що відносини, які виникли між сторонами по справі, є публічно-правовими. Вказує, що визнання незаконною бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що спір хоч і пов`язаний з оцінкою правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, проте визначальним, у даному випадку, є існування права власності у іншої особи на земельну ділянку, державну реєстрацію якої позивач просить скасувати, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Чорний І.І. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, виходив з того, що вказані правовідносини не є спором про цивільне право і не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, враховуючи, що в даній справі наявний спір щодо оцінки правомірності дій Державного кадастрового реєстратора, які вчинені ним під час державної реєстрації, наявність цих обставин свідчать про публічно-правовий характер спору, який підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Зі змісту позовної заяви, поданої ОСОБА_1 , вбачається, що спір, з приводу якого вона звернулась до суду, пов`язаний із визнанням незаконним та скасуванням запису Державного Кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо виправлення відомостей про координати повторних точок меж земельної ділянки, яка знаходиться у власності позивача (кадастровий номер :09:008:0101).

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вказаний спір є цивільно-правовим та направлений на захист порушеного права позивача на нерухоме майно, а саме належність позивачу земельної ділянки.

Перевіряючи вказані доводи апелянта та обґрунтованість постановленої у справі ухвали колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах: від 04 квітня 2018 року в справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року в справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року в справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року в справі № 04/20728/14, від 12 червня 2018 року в справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року в справах № 820/2675/17 та 803/1125/17, вказавши про те, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому дані спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №820/3936/16 викладено правову позицію зі змісту якої вбачається, що якщо спір у справі стосується лише оцінки правомірності дій (рішення) реєстратора, вчинених (прийнятого) ним під час (за результатами) розгляду заяви про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірний об`єкт, це свідчить про публічно-правовий характер спору, який підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №520/2834/17.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 оскаржуються дії Державного кадастрового реєстратора Відділу у Вишгородському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, щодо виправлення відомостей про координати повторних точок меж земельної ділянки (кадастровий номер :09:008:0101), які існували після внесення змін до Державного земельного кадастру на підставі розробленої технічної документації ТОВ «ГЕОЗЕМПРОЕКТ 2016».

Питання правомірності/неправомірності набуття права власності на це нерухоме майно, визнання права власності на нього в певному обсязі позивач перед судом не порушував, а відповідачем визначив суб`єкта владних повноважень, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Тобто, з огляду на суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у цій справі, спір про право в ній відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

За таких обставин цей спір не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані правовідносини не є спором про цивільне право і не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач у справі, оскаржуючи дії Державного кадастрового реєстратора, не навів достатніх та обґрунтованих мотивів щодо наявності у нього порушеного цивільного права, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, у справі за поданим ОСОБА_1 позовом є законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.