Справа № 211/7844/21
Провадження № 2/211/339/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді - Сарат Н.О.,

при секретарі Зоріній С.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 та просить суд усунути її від права на спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є рідною донькою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті її батька була заведена спадкова справа. Спадщиною в даному випадку є частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 та банківські вклади. Окрім неї, спадкоємцем ще є друга дружина батька ОСОБА_3 . Однак вона жодного законного права на спадщину не має з огляду на моральні засади. Так як, в певний період часу, після одруження її батько перестав жити з вказаною жінкою Фактично вони розійшлися та тривалий час не мешкали разом, хоча шлюб юридично не розривали. За час їхнього спільного життя вони постійно сварилися, вели аморальний спосіб життя. Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач так і продовжила вести такий спосіб життя, за батьком не доглядала, навіть не приймала участі у його похованні та витратах на поховання. Зі свого боку, вона утримувала батька, піклувалася, доглядала за ним до самої смерті, одноособово сплачувала всі комунальні послуги та витрати на поховання.

Вважає, що вона є єдиною спадкоємицею майна від померлого батька, а відповідач не є добросовісною дружиною та спадкоємцем, оскільки до свого обов`язку про утримання та піклування про чоловіка ставилась безвідповідально та байдуже.

Таким чином, відповідач, не надавав матеріальної чи іншої допомоги своєму чоловікові, в ой час коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування та догляду.

У зв`язку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року за клопотанням представника позивача, витребувано від Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживала по сусідству з померлим. За життя ОСОБА_4 жалівся, що його дружина до себе не підпускала. Якщо він не приносив їй «бояришника», то вона його била. Одного разу бачила його сильно побитого, він плакав, що дружина його побила сковорідкою. В квартирі померлого вона жила два місяці. За місяць перед смертю у них був скандал. Скандалила його дружина, її донька, там був і ОСОБА_7 . Перед смертю він жалівся, що у нього болить серце, голова.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_2 його дружина. З ОСОБА_9 познайомився приблизно в 2014 році, їх познайомив ОСОБА_10 . Разом вони проживали приблизно 2014 року. Він казав, що ніколи з нею не розпишиться, а приблизно в 2016 році, дізнався, що вони офіційно зареєстрували шлюб. Він з дружиною був у них в гостях кожного місяця. Вона була вдома, але не завжди. Вони постійно сварилися, померлий за життя скаржився, що вона його б`є, показував вм`ятину від удару каструлею. Коли помер ОСОБА_10 , він з дружиною займалися похованням. Не пам`ятає, що ОСОБА_11 була на похоронах. Коли ОСОБА_10 жалівся, він з дружиною приїздив для моральної підтримки.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 . Його перша дружина померла у 2013 році. У квітні 2015 року, він познайомив їх з другою жінкою, згодом вони дізнались, що він на ній одружився. За життя ОСОБА_13 жалівся, що в них з дружино непорозуміння, та вона не дозволяє доньці приходити до батька. Брат жалівся, що почав хворіти, намагався підробляти. Похоронами займалася його донька, вони допомогали. Його дружину побачила на похоронах лише на кладовищі. Незадовго до смерті брат казав, що дружини немає, вона десь поїхала.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_4 . ОСОБА_7 після смерті першої дружини почав зустрічатися з ОСОБА_9 . Вони її вперше побачили у квітні 2015 року, чи у 2016 році. Вона їй не сподобалась, однак брат казав, що сильно її любить. Вони одружились приблизно через рік після знайомства. Вона його не підпускала до себе, казала, що поки офіційно не одружаться, а потім коли одружилась, то поки не зареєструє її у квартирі. Брат її постійно шукав, так як вона вела аморальний спосіб життя, спала п`яна в перегородці. Все знає зі слів брата. Брат жалівся, їй що в нього болить серце за кілька днів до смерті. Похоронами займалась його донька. Дружина приходила на кладовище.

В подальші судові засідання сторони не з`являлись.

Представник позивача ОСОБА_1 до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_3 своїми процесуальними правами участі у судовому засіданні не скористалась, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надала, заяв та клопотань від неї не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справ, дійшов наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 ( а.с. 79).

ОСОБА_4 з 22.05.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , про що Доагинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, складено актовий запис № 167 ( а.с. 67).

На підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на житло від 24.01.2003 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ( а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 померла ( а.с. 210).

Після її смерті спадщину у вигляді частини вкарртити за адресою: АДРЕСА_1 , прийняв її чоловік ОСОБА_4 ( а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 ( а.с. 9).

Після його смерті залишилася спадщина, у вигляді частки квартири та банківського вкладу.

На думку позивачки відповідачка повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки за життя батька, не піклувалась про свого чоловіка, не надавала йому матеріальної чи іншої допомоги, коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування та догляду.

Всі викладені факти у своїй сукупності, на її думку, є підставою для усунення відповідачки від права на спадкування за законом після смерті батька, відповідно до статті 1224 ЦК України.

В зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на все майно та реалізувати своє спадкове право, змушена звернутися до суду з позовною заявою про усунення відповідача від спадкування.

Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності умов, а Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

При цьому, за позицією Верховного Суду, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини (постанова від 30 серпня 2019 року у справі № 589/3209/16-ц, постанова від 22 жовтня 2018 року у справі № 644/7044/15-ц).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Статтею 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В передбачений законом строк, після смерті батька позивачка, як спадкоємець першої черги, звернулась із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори. Відповідачка, як дружина померлого, також звернулися із заявою про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємні за законом одержують право на спадкування почергово, а у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з вимогами ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців 30 дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, в згідно з ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї Постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», надав роз`яснення відповідно до якого правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Оскільки безпорадний стан - це стан особи, у якому особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби через похилий вік, тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Окрім того, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, суд має з`ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідні правові висновки викладені у ряді постанов Верховного Суду, зокрема: від 21 березня 2018 року у справі N 337/6000/15-ц (провадження N 61-1302св 18), від 04 липня 2018 року у справі N 404/2163/16-ц (провадження N 61-15926св18), від 08 листопада 2018 року у справі N 521/20849/16 (провадження N 61-31024св18), від 14 листопада 2018 року у справі N 712/4709/15-ц (провадження N 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі N 321/1573/17-ц (провадження N 61-45879св18), від 19 червня 2019 року у справі N 491/1111/15-ц (провадження N 61-14655св18), від 17 липня 2019 року у справі N 676/5086/15-ц (провадження N 61-25032св19), від 29 квітня 2020 року у справі N 520/5083/16-ц (провадження N 61-47518св18), від 18 грудня 2020 року у справі N 761/19573/15-ц (провадження N 61-5357св20), від 26 квітня 2021 р. у справі N 569/12523/16-ц (провадження N 61-17181св19).

В свою чергу, твердження, викладені позивачем, не підтверджуються фактами. А жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо умисного ухилення відповідача від обов`язку надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також потреби спадкодавця в допомозі саме цих осіб.

Викладене позивачем у позовній заяві не є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77, 78 та 80 Цивільного процесуального кодексу України.

Не доведено в судовому засіданні також позивачем того факту, що ОСОБА_4 потребував допомоги саме від відповідачка, а та, в свою чергу, мала можливість надати допомогу, однак не вчинили необхідних дій. Позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачка мали можливість, але умисно ухилялися від виконання обов`язку утримання спадкодавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Правило ч. 5. ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України потрібно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від спадкування відповідно до ч. 5ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: 1) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 2) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи; 3) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів, у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Так, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Позивачем не наданого жодного належного доказу на підтвердження факту безпорадного стану спадкодавця, доказу потреби його в допомозі саме відповідачів та факту ухилення останніх від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.

У справі-№ 727/3905/16-ц Верховний Суд зазначив, що правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги: при можливості її надання спадкодавцю; який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу; існує потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Проте позивачкою не надано доказів ухилення з боку відповідачів від надання допомоги спадкодавцю, оскільки її посилання лише на покази свідків, відповідно до приписів частини п`ятої статті 1224 ЦК України, не можуть бути підставою для усунення від права на спадкування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 325/314/18 (провадження № 61-4100св19).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, позивач або інші особи повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права відповідача. Однак, жодних доказiв зазначеними особами до суду не надано.

Так, протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, що спадкодавець ОСОБА_4 перебував в безпорадному стані. Допитані в судовому засіданні зі сторони позивача свідки не зазначили конкретні обставини безпорадного стану спадкодавця, навпаки свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що її брат хоч ї хворів, однак намагався підробляти. Свідки зазначили, що зі слів померлого у нього боліло серце, голова, однак, чи звертався він, чи його родичі за медичною допомогою не зазначено.

Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було подано до суду заяви про витребування відповідної медичної документації щодо стану здоров`я спадкодавця (перебування спадкодавця на обліку у лікаря - нарколога), і призначення відповідної судово - медичної експертизи. Критично судом оцінюються і покази свідків, які є родичами позивачки і зацікавлені у розгляді справи на стороні позивачки.

Жоден свідок, не повідомив суду наявність звернення ОСОБА_4 за життя з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого відповідачка ухилилась.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження вході судового засідання, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12,13,19, 76-81, 258- 259, 264-265, 354-355ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. О. Сарат