ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3047/23 Справа № 199/5211/22 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, передачу дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року Орган опіки та піклування в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на обліку служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області перебуває малолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як така, що опинилися в складних життєвих обставинах на підставі наказу служби у справах дітей від 22 листопада 2021 року №01-04/118 (родина була виявлена 28 серпня 2021 року).

Відповідно до свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_2 , відомості про батька дитини до актового запису про народження ОСОБА_2 внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України.

18 листопада 2021 року до служби у справах дітей в телефонному режимі від малолітньої дитини - ОСОБА_2 надійшло повідомлення, про те, що дитина не бажає повертатися до своєї матері на виховання та проживання (перебувала у дитячому відділенні КП «Близнюківська ЦРЛ»). Причиною, за якою ОСОБА_2 не хоче проживати з рідною матір`ю, є здійснення відносно неї психологічного та фізичного насилля гр. ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та є співмешканцем матері. За словами малолітньої дитини насилля з боку співмешканця вчинялося відносно неї та її матері протягом часу їх спільного проживання до серпня 2021 року в с.Вірнопілля Ізюмського району.

19 листопада 2021 року працівником Служби у справах дітей та фахівцем із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради було проведено бесіду із ОСОБА_2 та з`ясовано, що вона категорично налаштована на позбавлення матері батьківських прав у зв`язку із неналежним доглядом, про що і написала заяву у присутності спеціалістів, але ж цього дня ввечері дівчина зателефонувала до працівників служби у справах дітей та центру й повідомила, що змінила свою думку відносно матері, жити з нею не хоче, але позбавляти її батьківських прав не хоче.

Про вищезазначену інформацію 19 листопада 2021 року Служба у справах дітей проінформувала Лозівський відділ поліції Головного управління Національної поліції, сектор поліцейської діяльності №1 Лозівського відділу поліції Головного управління Національної поліції та центр надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради з метою невідкладного реагування та забезпечення захисту прав дитини.

Під час перебування дитини у медичному закладі було залучено психолога лікарні з метою визначення емоційного стану дитини та надання психологічної підтримки, про проведену роботу психолога описано в листі КП «Близнюківської ЦРЛ» від 21 грудня 2021 року №1191, де зазначено, що дівчина прагне до змін, має образу по відношенню до матері та потребує безпеки, підтримки дорослих. Соціально адаптована, виявила помірний рівень ситуативної тривожності.

За заявою матері ОСОБА_1 від 23 листопада 2021 року та згодою дитини ОСОБА_2 було влаштовано тимчасово до сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 , про що прийнято рішення виконавчого комітету Близнюківської селищної ради від 30 листопада 2021 року №382 «Про влаштування малолітньої дитини в сім`ю патронатного вихователя» терміном на три місяці для мінімізації та подолання сім`єю складних життєвих обставин.

Відповідно до протоколу засідання міждисциплінарної команди з ведення випадку перебування в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 малолітньої дитини ОСОБА_2 №1 від 22 грудня 2021 року було прийнято рішення про направлення клопотання до служби у справах дітей та сім`ї Оскільської сільської ради Ізюмського району про неможливість повернення дитини на проживання до сім`ї ОСОБА_4 , де на даний час проживає мати та малолітня сестра ОСОБА_2 у зв`язку із випадками насильства у сім`ї. Рекомендовано ОСОБА_1 окремо проживати без її співмешканця, змінивши місце проживання та створити задовільні умови для проживання дітей. В телефонному режимі мати повідомила, що на засідання комісії з`явитися змоги немає, що умови проживання із її співмешканцем задовільні, насилля в сім`ї не вчиняється і вона планує забрати дитину на проживання разом із співмешканцем.

ОСОБА_1 ознайомлена із змістом та рекомендаціями листа служби у справах дітей Близнюківської селищної ради від 06 січня 2022 року №01-41/13 до служби у справах дітей та сім`ї Оскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області під особистий підпис. Крім того, відповідно до характеристики від 07 лютого 2022 року №02-30/06 на ОСОБА_1 старости Вірнопільського старостинського округу Оскільської сільської ради зазначено, що в сім`ї має місце насильство, співмешканець зловживає алкогольними напоями, а акт обстеження матеріально-побутових умов від 07 лютого 2022 року підтверджує, що умови проживання незадовільні, комісія підтримує рішення про вилучення дитини із сім`ї.

У зв`язку із закінченням терміну перебування дитини у сім`ї патронатного вихователя, на засіданні міждисциплінарної команди з ведення випадку перебування в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 малолітньої дитини ОСОБА_2 від 22 лютого 2022 року №2 було прийнято рішення про продовження терміну перебування дитини у сім`ї патронатного вихователя ще на три місця. Відповідачу дано місячний термін для зміни місця проживання, з метою повернення дитини на проживання у сім`ю до матері.

У протоколі засідання міждисциплінарної команди з ведення випадку перебування в сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 малолітньої дитини ОСОБА_2 від 20 травня 2022 року №3, зазначено, що ОСОБА_1 разом із сім`єю свого чоловіка ОСОБА_4 перемістилися у с.Шевченкове Перше Лозівського району Харківської області з території Вірнопільського старостинського округу Ізюмського району, яка розташована в районі проведення бойових дій в травні 2022 року. 18 травня 2022 року у сім`ї відбулася сварка, під час якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження (ножове поранення), яке наніс її співмешканець ОСОБА_4 (лист сектору поліцейської діяльності №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 16 червня 2022 року). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14 червня 2022 року працівниками служби у справах дітей, встановлено, що для повернення ОСОБА_2 на проживання до матері не створено жодних умов, а це відсутність спального місця, робочого стола. В будинку було брудно. ОСОБА_1 стверджувала, що після сварки з чоловіком не проживає та не спілкується, але зі слів ОСОБА_6 , співмешканець ОСОБА_1 кожного дня приходить до неї, вживає алкогольні напої, потім вчиняють сварки і часто прибігають до неї викликати поліцію. Враховуючи вищезазначені обставини, було прийнято рішення виконавчого комітету про продовження терміну перебування ОСОБА_2 в сім`ї патронатного вихователя на три місяці та винесення питання про доцільність/недоцільність позбавлення матері батьківських прав відносно неповнолітньої дитини у зв`язку із не належним виконанням своїх батьківських обов`язків на розгляд комісії з питань захисту прав дитини.

За інформацією Квітневої філії КЗ «Близнюківський ліцей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області» від 26 листопада 2021 року №01-29/441 ОСОБА_2 є ученицею 7 класу, доброзичлива, навчається не в повну міру своїх сил. За період навчання мати зв`язок із класним керівником не підтримувала, навчанням дитини не цікавилася, у батьківських зборах участі не брала.

Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 27 листопада 2021 року ОСОБА_2 має діагноз вегетосудинна дистонія по змішаному типу.

Відповідно до довідки-характеристики старости Квітневого старостинського округу Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 15 червня 2022 року №17-15/02 умови проживання сім`ї ОСОБА_1 незавжди задовільні, а в акті обстеження соціально-побутових умов проживання від 08 червня 2022 року виявлено неблагополучність в сім`ї та недоцільність повернення ОСОБА_2 на проживання у сім`ї до матері.

З метою з`ясування думки дитини щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав матері 16 червня 2022 року проведено бесіду з ОСОБА_2 за участі патронатного вихователя, фахівця із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг та складено протокол, де зазначено, що дівчина зустрічається з мамою раз на тиждень, яка обіцяє, що буде наводити лад в будинку. Дівчина боїться проживати разом із співмешканцем матері, під час зустрічі з ним у дитини з`явилися сльози (повідомила патронатний вихователь). Зрозуміла, що може жити по-іншому. Зазначила про небажання повертатися у сім`ю на проживання до матері. У сім`ї патронатного вихователя отримала більше уваги, особистих речей та кімнату для особистого простору.

В листопаді 2021 року родину ОСОБА_1 було взято на соціальний супровід центру надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради у зв`язку із загрозою вилучення з сім`ї ОСОБА_2 . В ході здійснення соціального супроводу було надано ряд послуг: профілактика, консультування, інформування, представництво інтересів, що відображено в соціальній картці, плані соціального супроводу. У зв`язку із зміною місця проживання в грудні 2021 року було припинено соціальний супровід родини та проінформовано службу у справах дітей та сім`ї Оскільської сільської ради Ізюмського району.

У зв`язку із повернення ОСОБА_1 із співмешканцем на територію с.Шевченкове Перше Лозівського району Харківської області було відновлено надання соціальних послуг, але умови проживання незадовільні, в будинку безлад. За час перебування ОСОБА_2 в патронатній родині покращення умов проживання не відбулося, поведінка матері по відношенню до виховання дитини не змінилася. Дана інформація підтверджується листом центру надання соціальних послуг від 08 липня 2022 року №01-21/152.

18 липня 2022 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини селищної ради, де розглядалося питання про доцільність/недоцільність позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 у зв`язку із неналежним виконання батьківських обов`язків. На засідання комісії мати не з`явилася, запрошення не вдалося вручити так як вона відсутня за місцем свого проживання (за інформацією старости близько трьох тижні виїхала в м.Київ).

Службою у справах дітей Близнюківської селищної ради та Центром надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради вживалися заходи щодо подолання складних життєвих обставин сім`ї ОСОБА_1 , а саме: надавалися рекомендації щодо потреб дитини відповідно до віку, допомога в організації забезпечення безпечного середовища для дитини вільного від насильства, налагодження емоційних стосунків «мати-дитина», проводилася робота щодо підвищення батьківського потенціалу, але у зв`язку із відсутністю мотивації та прагнення до змін, проведена робота із відповідачем позитивних результатів не дала.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району від 30 січня 2022 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, позивач просив суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; передати малолітню дитину органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району для подальшого її влаштування в сімейні форми виховання; стягнути з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку дітей, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення повноліття дітини.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року позов Органу опіки та піклування в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, передачу дитини та стягнення аліментів - задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передано дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органу опіки та піклування в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області для подальшого влаштування у сімейні форми виховання. В задоволенні вимоги позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач, відповідно до ст.360 ЦПК України, подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів скарги.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати із ухваленням нового рішення по суті даного спору, з огляду на таке.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є матір`ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дитини до актового запису про народження ОСОБА_2 внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України.

ОСОБА_8 має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з серпня місяця 2021 року донька ОСОБА_2 з матір`ю не проживає (том 1 а.с.53).

Відповідно до актів обстеження умов проживання ОСОБА_8 , умови проживання незадовільні, родина не забезпечена дровами, продуктами харчування не забезпечена, є огород, підсобне господарство відсутнє, родина потребує постійного соціального супроводу, потребує матеріальної допомоги, в будинку брудно, неприємний запах, брудний посуд (том 1 а.с.7, 8, 9, 10, 11).

Відповідно до інформації про здійснення соціального супроводу (станом на день звернення до суду із даним позовом) в будинку брудно, є речі довготривалого вжитку, комунальні зручності на подвір`ї, запас дров відсутній (том 1 а.с. 13- 17).

19 листопада 2021 року ОСОБА_2 повідомила Службу у справах дітей Близнюківської селищної ради, що не бажає проживати разом із матір`ю (том 1 а.с.23, 36).

22 листопада 2021 року наказом служби у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (том 1 а.с.38).

29 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про влаштування її до родини патронатного вихователя (том 1 а.с.25). Аналогічна заява подана ОСОБА_1 23 листопада 2021 року (том 1 а.с.26).

Відповідно до листа з КП «Близнюківська центральна районна лікарня» Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 21 грудня 2021 року, 15 листопада 2021 року ОСОБА_2 звернулася на прийом із старшою сестрою та у супроводі з представником соціальної служби для огляду та обстеження. Дитина скаржилася на погане самопочуття, серцебиття, педикульоз волосистої частина голови. Зі слів сестри дівчинка втратили свідомість 14 листопада 2021 року, швидку допомогу не викликали, на прийомі дитину було оглянуто, також проведені діагностичні процедури та консультована вузькими спеціалістами. Для подальшого лікування була направлена в дитяче відділення. В стаціонарі з дитиною проводилася робота з психологом. Після виписки дитина була направлена до патронажної сім`ї (том 1 а.с.70).

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про продовження терміну перебування ОСОБА_2 у родині патронатного вихователя (том 1 а.с.26).

Також районним судом на підставі інформації з Квітневої філії КЗ «Близнюківський ліцей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області» від 26 листопада 2021 року №01-29/441 ОСОБА_2 є ученицею 7 класу, доброзичлива, навчається не в повну міру своїх сил. За період навчання мати зв`язок із класним керівником не підтримувала, навчанням дитини не цікавилася, у батьківських зборах участі не брала (том 1 а.с.30).

Відповідно до висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 27 листопада 2021 року ОСОБА_2 має діагноз вегетосудинна дистонія по змішаному типу (том 1 а.с.23).

Відповідно до довідки-характеристики старости Квітневого старостинського округу Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області від 15 червня 2022 року №17-15/02 умови проживання сім`ї ОСОБА_1 незавжди задовільні, а в акті обстеження соціально-побутових умов проживання від 08 червня 2022 року виявлено неблагополучність в сім`ї та недоцільність повернення ОСОБА_2 на проживання у сім`ї до матері (том 1 а.с.22).

З метою з`ясування думки дитини щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав матері, 16 червня 2022 року проведено бесіду з ОСОБА_2 за участі патронатного вихователя, фахівця із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг та складено протокол, де зазначено, що дівчина зустрічається з мамою раз на тиждень, яка обіцяє, що буде наводити лад в будинку. Дівчина боїться проживати разом із співмешканцем матері, під час зустрічі з ним у дитини з`явилися сльози (повідомила патронатний вихователь). Зрозуміла, що може жити по-іншому. Зазначила про небажання повертатися у сім`ю на проживання до матері. У сім`ї патронатного вихователя отримала більше уваги, особистих речей та кімнату для особистого простору (том 1 а.с.57).

В листопаді 2021 року родину ОСОБА_1 було взято на соціальний супровід центру надання соціальних послуг Близнюківської селищної ради у зв`язку із загрозою вилучення з сім`ї ОСОБА_2 . В ході здійснення соціального супроводу було надано ряд послуг: профілактика, консультування, інформування, представництво інтересів, що відображено в соціальній картці, плані соціального супроводу. У зв`язку із зміною місця проживання в грудні 2021 року було припинено соціальний супровід родини та проінформовано службу у справах дітей та сім`ї Оскільської сільської ради Ізюмського району. У зв`язку із повернення ОСОБА_1 із співмешканцем на територію с.Шевченкове Перше Лозівського району Харківської області було відновлено надання соціальних послуг, але умови проживання незадовільні, в будинку безлад. За час перебування ОСОБА_2 в патронатній родині покращення умов проживання не відбулося, поведінка матері по відношенню до виховання дитини не змінилася, що підтверджується листом центру надання соціальних послуг від 08 липня 2022 року №01-21/152 (том 1 а.с.40-41).

18 липня 2022 року було проведено засідання комісії з питань захисту прав дитини селищної ради, де розглядалося питання про доцільність/недоцільність позбавлення матері ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків. На засідання комісії мати не з`явилася, запрошення не вдалося вручити так як вона відсутня за місцем свого проживання (за інформацією старости близько трьох тижні виїхала в м.Київ) (том 1 а.с.54).

Внесення відомостей до ЄРДР за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 підтверджується листом з сектору поліцейської діяльності (том 1 а.с.50).

Відповідно до протоколу бесіди з малолітньої дитиною від 16 червня 2022 року ОСОБА_2 любить маму, але не бажає повертатися до попереднього життя, є великий страх, що мати проживатиме зі співмешканцем, не вірить про зміну умов проживання та зміну відношення матері до виховання дітей (том 1 а.с.51).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Близнюківської селищної ради Лозівського району від 30 січня 2022 року є доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (том а.с.43-44).

Крім того, судом першої інстанції було установлено, що відповідач мешкає у м.Київ, винаймає житло, стан якого відповідає санітарним нормам, наявна побутова техніка для ведення домашнього господарства (том 1 а.с.138-139, 148-156).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи матір`ю дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку дитини вкрай негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. При цьому, суд зазначені обставини в своїй сукупності розцінив як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Втім, колегія суддів, керуючись положеннями Конституції України, Конвенції про права дитини, Європейської конвенції про здійснення прав дітей, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Закону України «Про охорону дитинства», а також іншими нормативно-правовими актами, не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції у контексті встановлених фактичних обставин у цій справі, з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»).

Таким чином, принцип найкращих інтересів дитини, який є одним із фундаментальних принципів, закріплених у міжнародних актах та національному законодавстві України, означає пріоритетне врахування батьками, законними представниками дитини, органами влади, судом та іншими особами інтересів дитини під час вчинення дій або прийняття ними рішень, які спрямовані на задоволення будь-яких індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я та особливостей розвитку.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (зокрема, рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

У рішенні «Савіни проти України» (заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року) ЄСПЛ виснував про те, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

У національному законодавстві підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, оскільки більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Разом із тим, спір виникає у надчутливих правовідносин, де в центрі повинні стояти інтереси дитини, а тому суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі, з урахуванням того, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, а поведінку батьків (матері/батька) змінити неможливо.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц (провадження №61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20 (провадження №61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18 (провадження №61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18 (провадження №61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18 (провадження №61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17 (провадження №61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається, зокрема, на те, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, вчинення насильства відносно дитини, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її винної поведінки. Проте, суд у цій справі, попри встановлений порядок доказування саме позивачем наявності злісного ухилення відповідача як матері від виконання нею своїх обов`язків щодо доньки, пішов від зворотного і зобов`язав відповідача доводити відсутність її вини, в тих звинуваченнях щодо недогляду за дитиною, який нібито проявила відповідач, підсумовуючи це все наступним чином: «Жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як матір`ю, батьківських обов`язків відносно дитини суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Джерела отримання доказів вичерпані».

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції було установлено, що влаштування дитини у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_5 відбувалося за заявою самої дитини та заявою матері ОСОБА_1 , про що прийнято рішення виконавчого комітету Близнюківської селищної ради від 30 листопада 2021 року №382 «Про влаштування малолітньої дитини в сім`ю патронатного вихователя» терміном на три місяці для мінімізації та подолання сім`єю складних життєвих обставин, у зв`язку із випадками домашнього фізичного та психологічного насилля відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Тобто, відповідач, попри те, що вона опинилася у складній життєвій ситуації і сама була жертвою насильства зі сторони свого колишнього співмешканця, діяла у якнайкращих інтересах дитини.

При цьому, суд першої інстанції вказував, що після цього дитина до матері ОСОБА_1 не поверталася та таке бажання повернутися у ОСОБА_2 відсутнє.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має обсяг прав, одним із яких беззаперечно є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Вказане право дитини при вирішенні спору, яким зачіпається її інтерес, підтверджено нормами як міжнародного, так і національного права.

Разом із тим, враховуючи думку дитини, суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дітей, інтереси яких превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Установивши, що ОСОБА_1 не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з нею, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 від 30 січня 2022 року, який оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Дійшовши висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на висновок органу опіки та піклування від 30 січня 2022 року та не врахував, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

При цьому, висновок органу опіки та піклування від 30 січня 2022 року складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, судом було установлено, що ОСОБА_1 також є потерпілою від домашнього насилля з боку ОСОБА_4 , коли останній наніс ножові поранення в область грудної клітини, руки та ноги, у зв`язку з чим ОСОБА_1 тривалий час перебувала у лікарні, після чого вирішила розірвати стосунки із ОСОБА_4 та наразі відповідач мешкає у м.Київ, винаймає житло, стан якого відповідає санітарним нормам та наявна побутова техніка для ведення домашнього господарства (том 1 а.с.138-139, 148-156).

Також на підтвердження позитивних змін у своєму житті ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надала акт обстеження умов проживання від 26 травня 2023 року, відповідно до змісту якого умови проживання задовільні. В будинку наявне електро-, водо- та газопостачання. В кімнатах чисто та є всі необхідні речі та побутові прилади для комфортного проживання. Одяг чистий, зовнішній вигляд дітей охайний. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: є окрема кімната, ліжка, шафа, письмовий стіл. В наявності є речі, одяг та взуття відповідно до віку та сезону. Є всі необхідні продукти для повноцінного харчування.

Згідно вищевказаного акту обстеження умов проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 проживає із донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та донькою ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Натомість, будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, вчинення ОСОБА_1 насильства відносно дитини ОСОБА_2 , ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її винної поведінки, матеріали справи не містять.

Водночас, колегія суддів вважає, що посилання суду першої інстанції на те, що відповідач не надала доказів про своє працевлаштування, дохід та засоби для існування, тоді як самі по собі твердження відповідача про те, що вона працює прибиральницею, а замовлення підшукує в мережі інтернет, є сумнівними, не можуть бути законною підставою для застосування до ОСОБА_1 такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, оскільки зазначене не свідчить про винну поведінку відповідача.

Між тим, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, не зазначив, якими доказами підтверджується, що відповідачка не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка проживає у сім`ї патронатного вихователя ОСОБА_5 , тоді як, суд апеляційної інстанції установив, що неможливість активної участі матері в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема, вона проживає та працює у іншому місті, а отже районний суд дійшов необґрунтованого висновку про доведеність позивачем свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, районний суд залишив поза увагою, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, та не врахував, що матір дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав і має інтерес щодо участі у її вихованні, а та обставина, що ОСОБА_1 проживає окремо, не є безумовним свідченням небажання матері дитини приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто не є свідомим, умисним нехтуванням матір`ю своїми обов`язками.

Колегія суддів в оцінці обставин справи виходить з того, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення.

Як зазначалося вище, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява №2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

З наведених підстав колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки такий висновок є формальним, не відповідає завданням цивільного судочинства, які полягають у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав, та не враховує необхідність першочергового забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Так, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, попередивши останню про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Водночас, колегія суддів, з огляду на вищезазначене, дійшла висновку також про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, адже така вимога є похідною від первісної про позбавлення відповідача батьківських прав, у задоволенні якої колегією суддів відмовлено.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкового рішення, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, оскільки на викладене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та у повному обсязі обставини справи не встановив, що у свою чергу призвело до ухвалення судового рішення, яке підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування в особі Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Близнюківської селищної ради Лозівського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, передачу дитини та стягнення аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова