Справа №642/3356/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липняя 2023 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Карташова М.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, з якого вбачається, що позивач за договорами факторінгу отримав право вимоги за невиконаними кредитними договорами до ОСОБА_1 . Усі боргові зобов`язання виникають з кредитних договорів, що були укладені у електронній формі.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» () суму заборгованості 20627,73 грн. яка складається з наступного:

за Кредитним договором № 190966803 в розмірі 20627,73 гри., з яких:

-6000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

-14627,73 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою від 28.06.2023р. позов було залишено без руху у зв`язку із невідповідністю п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, та позивачу рекомендовано надати докази, або послатися на докази що кредитні кошти були отримані саме відповідачем ОСОБА_1 , та надати посилання на доказ щодо його адреси мешкання, а також роз`яснено право подання мотивованого клопотання про витребування доказів, у разі виникнення труднощів в отриманні цих доказів.

На виконання даної ухвали 03.07.2023р. позивач надав заяву про усунення недоліків, де вказав, що кредитні кошти перераховувалися безготівков на банківську карту позичальника. Позивач направив запити до юридичних осіб, в яких придбав право вимоги за кредитними договорами, про отримання додаткових документів за кредитами - у тому числі й щодо перерахування коштів боржнику, але відповідей до цього часу не отримав. У подальшому, 24.07.2023р. позивач надав копії розрахунків боргу.

Ухвалою від 05 липня 2023р. провадження по справі було відкрито та її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач не надавав клопотань про розгляд справи в загальному порядку, а також щодо своєї участі у судовому засіданні.

Відповідачі відзиву на позов або клопотань до суду не подали. До цього часу до суду з поштового відділення не надійшло відомостей про отримання або неотримання відповідачем копії ухвали та позову з додатками, хоча на даний час сплинув значний проміжок часу.

Позивачем клопотань про витребування доказів не заявлялось. З врахуванням вказаного, суд вирішує справу на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

За договором кредитної лінії №190966803 від 16.07.2021р., укладеним між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 , останній мав отримати кредитну лінію з кредитним лімітом 22000 грн. та отримати перший транш 500 грн. Договір має позначку про його електронне підписання позикодавцем та позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора. (а.с.6-10)

За договором факторингу №20102022 від 20.08.2022р. ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло від ТОВ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬЮ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитними договорами, у тому числі й право вимоги до ОСОБА_1 , первісним кредитором якого було ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором №190966803 за яким рахується борг 20627,73 грн. (а.с. 12-14)

Також, позивачем надано витяг з реєстру прав вимоги №152 від 21.09.2021р., укладеного ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., де за номером 2 02 9 значиться боржник ОСОБА_1 за кредитним договором №190966803 від 16.07.2021р. з заборгованістю 13314,26 грн. (а.с.43)

Згідно наданих позивачем розрахунків боргу, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за вказаним кредитним договором нарахувало борг за період з 16.07.2021р. по 21.09.2021р. у розмірі 13176,27 грн. (а.с. 40-41), а ТОВ «Таліон Плюс» за період з 21.09.2021р. по 13.11.2021р. нарахувало борг 20627,73 грн. (а.с. 42)

Кредитний договір має відмітку про його електронне підписання позичальником за допомогою одноразового електронного ідентифікатора з використанням номеру мобільного телефону « НОМЕР_1 ».

Після залишення позову без руху, позивачем зазначено, що інших доказів він не має, і у подальшому було надано лише розрахунки заборгованості, виконані ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Жодних відомостей щодо проведення транзакцій ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» для перерахування кредитних коштів на банківський рахунок, який належить саме ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Також матеріали справи не містять жодних доказів того, що номер мобільного телефону « НОМЕР_1 » належить саме ОСОБА_1 .

Окрім того, суд зазначає, що позивачем не було надано копії договору факторінгу №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», за яким ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до ОСОБА_1 . Позивач не зазначає причину неможливості подання такого доказу та не вказує, у кого цей документ знаходиться.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З наданих позивачем документів вбачається, що кредитний договір між сторонами укладався в електронній формі. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ОСОБА_1 , а не інша особа, підписував за допомогою одноразового ідентифікатора у електронному вигляді кредитний договір та позивачем не надано доказів щодо отримання кредитних коштів саме ОСОБА_1 .

Також, позивачем не надано копію договору факторингу, що підтверджує набуття ТОВ Таліон Плюс» права вимоги до відповідача.

Позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , або витребування у певної особи договору факторінгу.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Позивач посилається у якості доказів наявності заборгованості на витяги з реєстрів боржників, отримані під час відступлення права вимоги та розрахунки боргу. Однак такі реєстри та розрахунки, самі собою, не є належним доказом, що підтверджує наявність та розмір боргу, оскільки не містять даних про видачу та отримання кредитних коштів, або за яким банківським рахунком зроблено цей витяг. Таким чином, подані позивачем докази щодо заборгованості, не є підтвердженням виконаних банківських операцій. Суд позбавлений можливості перевірити чи виникла зазначена заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. З поданих до суду доказів неможливо встановити взагалі факт укладення кредитного договору беззаперечно із відповідачем.

Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 №578/5до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитною карткою, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні.

Отже, надані позивачем витяги з реєстрів боржників та розрахунки боргу не є доказом розміру боргу, який позивач просить стягнути, оскільки позивачем не доведено отримання кредитних коштів, а також розмір і складові дійсної заборгованості за вказаними кредитними договорами.

Хоча судом і було роз`яснено право витребувати докази, позивач цим правом не скористувався.

З огляду на наведене суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на результат вирішення спору, відповідно до ст.144 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76- 83, 141, 144 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 626, 628, 638-640, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11 Закону України «Про електронну комерцію», суд -

вирішив :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Г. Проценко