ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/4436/17 Номер провадження 22-ц/814/1146/23Головуючий у 1-й інстанції Єрмоленко В.Б. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В.,Чумак О.В.

розглянувши у місті Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2019 року, постановлене суддею Єрмоленко В.Б.,

по справі за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и в:

26.07.2017 Комунальне підприємство (далі КП) «Харківводоканал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.10.2013 по 31.10.2016: із централізованого водопостачання у розмірі 3 399,21 грн.; централізованого водовідведення 2 277,88 грн.; 3% річних від простроченої суми - 203,06 грн.; інфляційних витрат 1 391,50 грн., а також судового збору.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що надає відповідачам, які зареєстровані і мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 , послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Відповідачі свої обов`язки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконують, унаслідок чого утворилася заборгованість. Треті особи, які зареєстровані у квартирі, мають 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами, відповідачі - ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 користуються 75-процентною знижкою на комунальні послуги, які враховані при нарахуванні плати за надані послуги.

31.08.2018 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути із відповідачів заборгованість за період з 01.10.2013 по 31.07.2018 за надані послуги з централізованого водопостачання в сумі 6 663,29 грн., із централізованого водовідведення у розмірі 4 605,59 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 877,84 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 357,67 грн./а.с.144-145 т.1/

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019 позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09.12.2013 по 31.07.2018 за надані послуги централізованого водопостачання 6 605,77 грн., послуги з централізованого водовідведення 4 583,08грн., інфляційні витрати 1 877,36 грн., 3% річних від простроченої суми 357,36грн., а всього 13 423,57 грн., а також судові витрати по 533,33 грн. з кожного.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідачі та треті особи є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем. Із серпня 2014 року відповідачі не проводять оплату спожитих послуг, тоді як від цих послуг не відмовлялися, а отже порушили зобов`язання, яке є грошовим, та на яке поширюються приписи статті 625 ЦК України. Нарахування плати за надані послуги здійснені з урахуванням пільг сторін та третіх осіб відповідно до нормативів питного водопостачання та норм споживання. Враховуючи, що 09.12.2016 КП «Харківводоканал» зверталося в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів за період з 01.10.2013 по 31.10.2016, суд першої інстанції відповідно до положень ст.ст.257,264 ЦК України визначив до стягнення заборгованість за період з 09.12.2013 по 31.07.2018, тобто у межах строку позовної давності.

На вказане рішення у листопаді 2019 року до Харківського апеляційного суду подана апеляційна скарга відповідачем ОСОБА_2 , в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення фактичних обставин справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове про повну відмову в позовних вимогах./а.с.46-50 т.2/

Постановою Харківського апеляційного суду від 19.02.2020 апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019 скасовано, ухвалено нове, яким позовні вимоги КП «Харківводоканал» - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за період з 09.12.2013 по 31.07.2018 за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі по 1 651,44 грн. з кожного, заборгованість за надані послуги централізованого водовідведення по 1 145,77 грн. з кожного, 3% річних від простроченої суми 89,34 грн. з кожного та інфляційні витрати 469,34 грн. з кожного.

Стягнуто із ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за період з 09.12.2013 по 31.07.2018 за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 3 302,88 грн., за надані послуги централізованого водовідведення 2 291,54 грн., 3% річних від простроченої суми 178,68 грн. та інфляційні витрати 938,68 грн.

Стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви по 800,00 грн. із кожного.

13.03.2020 третя особа ОСОБА_1 подала до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, у вимогах якої просить рішення районного суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог позову відмовити.

Зазначає, що при зверненні в суд із позовом КП «Харківводоканал» не надав відомостей про скасування судового наказу або про відмову у видачі судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Вважає неправдивими твердження позивача щодо приєднання ним до позову копії ухвали від 26.12.2016 про скасування судового наказу у справі №639/9164/16-ц, яка у цій справі відсутня, а її копія не надсилалася учасникам судового процесу, що є підставою залишення позову без розгляду.

Із підстав викладеного, а також враховуючи, що позивачем не сплачено судовий збір, вважає помилковими та передчасними висновки суду про відкриття провадження згідно ухвали від 14.08.2017, а також безпідставною відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду. Наголошує, що таке клопотання заявлялося не нею, про що помилково зазначив суд у рішенні, а відповідачем ОСОБА_2 .

Зазначає, що таке клопотання датовано 19.03.2019, а фактично розглянуто 01.10.2019, без перевірки відповідності позовної заяви вимогам ст.ст.119,127 ЦПК України.

Вважає, що роздруківка ухвали суду від 26.12.2016 із ЄДРСР не є належним доказом, оскільки з її змісту не можливо встановити особи сторін. Тоді як, факт звернення КП «Харківводоканал» 09.12.2016 до суду із заявою про видачу судового наказу відповідачами та третіми особами не визнається та підлягає доказуванню. Такий обов`язок позивачем не виконано, а тому при зверненні в суд із позовом 26.07.2017 на підставі заяви ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, вважає, що районний суд не мав права стягувати з відповідачів кошти за термін часу до 27.07.2014.

Посилаючись на положення ст.ст. 3, 49, 161 ЦП України, доводить, що позивач не мав права збільшувати позовні вимоги через 14 діб після тієї дати, на яку було призначене перше судове засідання згідно ухвали суду від 11.07.2018. Тоді як приєднані КП «Харківводоканал» платіжні доручення від 13.07.2017 №10085 та №10086 не є належними доказами на підтвердження сплати судового збору, оскільки за їх реквізитами неможливо ідентифікувати по якій справі вони сплачені.

Зазначає, що оскаржуване рішення постановлено за відсутності відповідача ОСОБА_3 , яка фактично перебуває у Республіці Польща та не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи.

Вважає, що районний суд, установивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , повинен був залучити до участі у справі його правонаступника.

Зазначає, що при вирішення питання стягнення судового збору, районний суд не застосував пропорцію, як того вимагає ч.1 ст.141 ЦПК України, постановивши до стягнення з відповідачів у рівних частках повний його розмір. Також поза увагою районного суду залишалася та обставина, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору.

Звертає увагу, що довідка про зареєстрованих у кв. АДРЕСА_2 осіб датована 2018 роком, а заборгованість заявлена до стягнення за період із 01.10.2013 по 31.07.2018, що ставить під сумнів актуальність її даних про фактичних користувачів таких послуг, зокрема, ОСОБА_3 , яка фактично не проживає за місцем реєстрації.

Указує на відсутність доказів на підтвердження, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Вважає відсутнім взаємозв`язок між наявністю/відсутністю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення із обов`язком власника ОСОБА_3 нести тягар з утримання майна.

Також не зрозуміло зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, яку особу мав на увазі суд, вказуючи «… в межах строку позовної давності, з урахуванням 75% знижки на оплату комунальних послуг ОСОБА_2 і ОСОБА_6 …», а також, що мав на увазі суд під терміном «встановлені норми».

Зазначає, що за змістом ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених законом або договором, який у цій справі відсутній.

Вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.68,162 ЖК України, оскільки відповідачі не є наймачами житла та не проживають у будинках державного чи громадського житла.

Зазначає, що, маючи сумніви у правильності розрахунку заборгованості, ОСОБА_2 звертався в суд із клопотанням про витребування у позивача розширеного «Розрахунку нарахувань абонента (В)» та «Розрахунку нарахувань абонента (К)», яке безпідставно було відхилено судом.

Зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користуються 100-процентною знижкою, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 75-процентною знижкою на підставі ст.ст.12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому суд не повинен був застосовувати до спірних правовідносин постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (абз. 1 п.п.2 п.3 та п.п.4 п.3).

Просить врахувати позицію Вищого адміністративного суду України від 27.11.2013 №К/800/45180/13, за змістом якої Кабінету Міністрів України не надано права формувати, встановлювати та затверджувати державні соціальні стандарти і нормативи, тим більше щодо пільг з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, згідно ч.7 ст.10 ЦПК України така постанова КМУ не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які регулюються нормами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також законами України про Державні бюджети України 2013-2018 роки.

Заперечує розрахунок заборгованості, оскільки при його складенні було застосовано об`єм послуг на 5 осіб, у тому числі 100-процентних пільговиків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яким нараховано борг по 17,68824 грн. та покладено обов`язок з його сплати на відповідачів.

Заперечує застосування судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», за змістом якого відповідачі не є споживачами таких послуг.

Зазначає, що ОСОБА_3 зверталася в суд із заявою про зупинення провадження у справі з підстав її перебування у Республіці Польща, де вона працює, але таке клопотання районний суд не розглянув.

Цитуючи ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка містить визначення термінів «споживач», «індивідуальний споживач», доводить, що у даній справі споживачами є окремі п`ять фізичних осіб і позивач не надавав кожному із них окремо платіжних документів з окремим розрахунком сум.

Наголошує, що станом на 01.10.2013 у відповідності до норм ч.ч.1,2 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого палення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення позивач не був балансоутримувачем багатоквартирного будинку, а тому не має права вимоги за цим позовом.

Зазначає, що із вересня 2012 року ОСОБА_3 не мала потреби у послугах позивача та згідно абз.2 ч.11 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» надані виконавцем без згоди споживача послуги не створюють для неї обов`язку з їх оплати.

Вважає, що без урахування строку позовної давності, солідарний борг відповідачів за послуги централізованого водопостачання за період з 01.10.2013 по 31.07.2018 не може перевищувати 2 683,97 грн., та з централізованого водовідведення 1 771,49 грн., а із його застуванням, виключаючи безпідставне збільшення позовних вимог за період із 01.08.2014 по 31.10.2016 1 191,31 грн. та 784,72 грн., відповідно.

Заперечує застосування судом до спірних правовідносин позиції Верховного Суду у справі №638/11034/15-ц, оскільки позивачем не доведено фактичне користування відповідачами такими послугами, а також не надано доказів, що зразок договору «Про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення», підготовлений позивачем на підставі типового договору, його умови доведені до відома усіх споживачів, а також, що останні виявили бажання його укладення.

Заперечує надану судом оцінку трудової книжки ОСОБА_3 та трудового договору, як доказів.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.04.2021 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019 та відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.04.2020.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15.06.2020 закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019.

Постановою Верховного Суду від 09.12.2020 скасовано ухвалу Харківського апеляційного суду від 15.06.2020; справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.03.2021 закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019.

Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 скасовано ухвалу Харківського апеляційного суду від 15.06.2020; справу передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.02.2022 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.02.2023 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду без проведення судового засідання в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належить відповідачам, третій особі- ОСОБА_1 , а також ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третя особа - ОСОБА_1 є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються КП «Харківводоканал» на підставі відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_2 .

Згідно із зведеною карткою абонента за відповідачами станом на 31.07.2018 існує заборгованість за надані послуги водопостачання, починаючи з 01.10.2013 в сумі 6 663,29 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення 4 605,59 грн., інфляційні витрати- 1 877,84 грн., 3% річних від простроченої суми - 357,67 грн.

Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Харкова від 09.12.2016 (справа №639/9164/16-ц) стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 7 271,65 грн.; ухвалою суду від 26.12.2016 скасовано судовий наказ./а.с.218 т.1/.

Треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 користувались пільгами на підставі п.5 ч.1 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою інвалідам війни та прирівняним до них особам надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають 75-процентну знижку за користування комунальними послугами за положеннями п.5 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач ОСОБА_4 пільги не має.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 .

Частково задовольняючи позов та постановляючи до стягнення з відповідачів нараховану заборгованість в солідарному порядку, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог КП «Харківводоканал» з урахуванням права відповідачів на пільги щодо сплати комунальних послуг в межах строку позовної давності.

Указане судове рішення становило предмет дослідження суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та було скасовано із постановленням нового рішення по суті спору. Так, апеляційний суд не погодився із висновками суду першої інстанції щодо солідарного обов`язку сплати заборгованості та постановив 19.02.2020 рішення про часткове задоволення позову КП «Харківводоканал»; стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь підприємства заборгованість за період з 09.12.2013 по 31.07.2018 за надані послуги централізованого водопостачання по 1 651,44 грн. з кожного, заборгованість за надані послуги централізованого водовідведення по 1 145,77 грн. з кожного, 3% річних від простроченої суми 89,34 грн. з кожного та інфляційні витрати 469,34 грн. з кожного; із ОСОБА_4 - заборгованість у розмірі 3 302,88 грн., за надані послуги централізованого водовідведення 2 291,54 грн., 3% річних від простроченої суми 178,68 грн. та інфляційні витрати 938,68 грн.

При постановленні такого рішення суд апеляційної надав оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 та дійшов наступних висновків:

- відсутність укладеного між сторонами у справі договору не виключає виникнення у відповідачів зобов`язання щодо сплати послуг, які фактично надавались позивачем;

- колегія суддів відхилила доводи апелянта про те, що відповідачка ОСОБА_3 не отримує послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки належних доказів на підтвердження її звернення до позивача у встановленому порядку із заявою про зменшення розміру плати за послуги водопостачання та водовідведення матеріали справи не містять;

- із наданої копії трудової книжки ОСОБА_3 убачається, що вона звільнена з роботи у м.Харкові в квітні 2013 року, з жовтня 2014 по травень 2018 р.р. працювала в ТОВ «Ашан» (а.с. 204-206). Працевлаштування ОСОБА_3 у Польщі з жовтня 2018 року не відноситься до періоду стягнення заборгованості за надані послуги та не виключає її обов`язків власника частини квартири;

- колегія суддів погодилися із висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання 6 605,77грн., послуги централізованого водовідведення 4 583,08 грн., інфляційні витрати-1 877,36 грн., 3%річних від простроченої суми - 357,36 грн. за період з 09.12.2013 по 31.07.2018 знаходиться у межах строку позовної давності;

- колегія суддів відхилила доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів скасування судового наказу або про відмову у видачі судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані позивачем послуги у сумі 7 271,65 грн., інфляційних витрат 1 391,50 грн., 3% річних від простроченої суми в сумі 203,06 грн., як таких, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами;

- апеляційний суд надав оцінку доводам апелянта щодо ненаправлення відповідачам окремих рахунків на сплату комунальних послуг, а також, що із розрахунку заборгованості неможливо встановити, як нараховувалися пільги. Так, особистий рахунок, відкритий на ОСОБА_7 , докази відкриття інших особових рахунків на інших власників квартири відсутні, тоді як нарахування відбувалися за встановленими тарифами на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням пільг, які мають 4 особи. З огляду на те, що оплата за надані послуги з водопостачання та водовідведення обчислюється, виходячи із зареєстрованих у квартирі осіб, відповідно до передбачених нормативів питного водопостачання, норм споживання на кожного споживача та не залежить від площі приміщення, ОСОБА_1 , яка має 100-процентну пільгу, звільняється від оплати.

Постанова Харківського апеляційного суду від 19.02.2020, якою скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019, набрала законної сили.

Апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_1 на рішення районного суду подана після закінчення апеляційного розгляду справи, що урегульовано ст.370 ЦПК України.

Так, за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (частина третя статті 370 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Таким чином, розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

Тотожність висновків, викладених у первісній постанові суду апеляційної інстанції, тим мотивам, що їх викладено особою, яка подає апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, визначається шляхом логічного співставлення відповідних аргументів та їх змістовним співпадінням. При цьому, аналізуючи та співставляючи зміст відповідних аргументів, суду апеляційної інстанції слід виходити також зі змісту міжнародних зобов`язань України, зокрема, змісту статті 6 Конвенції, яка, серед іншого, передбачає повагу до судового рішення, що набрало законної сили, та не допускати задоволення апеляційної скарги, поданої згідно зі статтею 370 ЦПК України з підстав, які за своїм матеріально-правовим навантаженням не є суттєвими для вирішення конкретного спору.

Невідповідність (неповнота) мотивів постанови суду апеляційної інстанції поданій апеляційній скарзі надає апелянту право оскаржити відповідне судове рішення суду апеляційної інстанції до суду касаційної інстанції у встановлених законом випадках. При цьому таке порушення не обмежує іншу особу, яка має право подати апеляційну скаргу згідно зі статтею 370 ЦПК України, просити суд апеляційної інстанції розглянути відповідні мотиви, що їх викладено в апеляційній скарзі первісного апелянта і які не було належно розглянуто судом апеляційної інстанції під час розгляду первісної апеляційної скарги/скарг.

Аналізуючи та співставляючи доводи апеляційних скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на предмет їх тотожності, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз.7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Згідно п.5 ч.3 ст.20 указаного Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26.09.2018 по справі №750/12850/16-ц та від 06.11.2019 у справі №642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Враховуючи, що товариство належним чином виконувало взяті на себе зобов`язання, а відповідачі користувалися наданими їм послугами, проте не здійснював їх оплату, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо обов`язку відповідачів з оплати отриманих ним житлово-комунальних послуг із урахуванням пільг та строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги третьої особи правильність таких висновків не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи грошового зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання. Поряд із цим, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок третьою особою не виконано та не надано доказів, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 не є отримувачем послуг, відтак, мають сплатити їх вартість із урахуванням пільг за встановленими тарифами, установленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг у відповідності до п.20-21 Правил №630.

Не ґрунтуються на доказах та є припущеннями твердження третьої особи, що довідка про зареєстрованих осіб, датована 2018 роком, не є доказом на підтвердження заборгованості, нарахованої за період із 01.10.2013 по 31.07.2018.

При цьому обставини фактичного місця проживання ОСОБА_3 та, як наслідок, не отримання послуг водопостачання та водовідведення, становили предмет дослідження суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Так, при ухвалені постанови від 19.02.2020 суд апеляційної інстанції вказав на відсутність у справі доказів на підтвердження її звернення до позивача у встановленому порядку із заявою про зменшення розміру плати за такі послуги. Тоді як із наданої копії трудової книжки ОСОБА_3 вбачається, що вона звільнена з роботи у м.Харкові в квітні 2013 року, з жовтня 2014 по травень 2018 р.р. вона працювала в ТОВ «Ашан» (а.с. 204-206). Працевлаштування ОСОБА_3 у Польщі з жовтня 2018 року не відноситься до періоду стягнення заборгованості за надані послуги та не виключає її обов`язків власника частини квартири.

При проведенні розрахунків зі споживачами до 01.01.2017 КП «Харківводоканал» застосовувалися норми водоспоживання і водовідведення, затверджені рішенням виконавчого комітету Харківської міської Ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання і водовідведення, та порядку розрахунків» від 09.04.1997 №256 (зі змінами); із 01.01.2017 згідно рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водопостачання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 №901.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не підтвердив права вимоги за вказаним позовом, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки КП «Харківводоканал» здійснює ліцензійну господарську діяльність з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на виконання вимог Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» для мешканців, які проживають у будинках комунальної власності.

Заперечення третьої особи проти застосування судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом цього Закону відповідачі використовують питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб, а тому зобов`язані сплатити її вартість. Доказів альтернативного джерела водопостачання та водовідведення за місцем реєстрації, третьою особою не надано, наявними є лише посилання на відсутність у справі відповідних доказів, при цьому не спростованим є факт отримання відповідних послуг чи зафіксована відмова від їх отримання згідно п.п.24,25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Серед іншого, при постановленні оскаржуваного рішення було враховано, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 користуються 100-процентною знижкою, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - 75-процентною знижкою на підставі ст.ст.12,13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тоді як, оскаржуване рішення не містить жодних посилань постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», як і на положення ст.ст.68,162 ЖК України.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги третьої особи щодо відсутності взаємозв`язку між наявністю/відсутністю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення із обов`язком власника ОСОБА_3 нести тягар з утримання майна. Оскільки ст.322 ЦК України визначає презумпцію обов`язку власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, не розуміння третьою особою такого обов`язку, не звільняє відповідачів від його виконання.

Доводи апеляційної скарги, що у даній справі споживачами є окремі п`ять фізичних осіб і позивач не надавав кожному із них окремо платіжних документів з окремим розрахунком сум, вже становили предмет дослідження суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Зокрема, апеляційним судом надана оцінку доводам апелянта, що особистий рахунок відкритий на ОСОБА_7 , докази відкриття інших особових рахунків на інших власників квартири відсутні, тоді як нарахування відбувалися за встановленими тарифами на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням пільг, які мають 4 особи. З огляду на те, що оплата за надані послуги з водопостачання та водовідведення обчислюється, виходячи із зареєстрованих у квартирі осіб, відповідно до передбачених нормативів питного водопостачання, норм споживання на кожного споживача та не залежить від площі приміщення, ОСОБА_1 , яка має 100-процентну пільгу, звільняється від оплати.

Також апеляційним судом було надано оцінку доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 щодо заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання 6 605,77 грн., послуги централізованого водовідведення -4 583,08 грн., інфляційні витрати 1 877,36 грн., 3%річних від простроченої суми - 357,36 грн. за період з 09.12.2013 по 31.07.2018, як таких, що знаходяться у межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги третьої особи не спростовують період стягнення та розмір заборгованості. Відсутніми є докази, що за наявності сумнівів у правильності розрахунку відповідачами вживалися у позасудовому порядку заходи витребування у позивача розширеного розрахунку «Розрахунку нарахувань абонента (В)» та «Розрахунку нарахувань абонента (К)», як передумова звернення в суд із відповідним клопотанням.

При цьому, колегія суддів враховує, що обов`язок вчинення дій, спрямованих на укладення договору про надання комунальних послуг, покладається саме на споживача, який вільний у виборі форми такого договору. Невчинення таких дій має наслідком безоплатне споживання поставленої послуги, що суперечить положенням Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що при звернення в суд із позовом КП «Харківводоканал» не надав відомостей про скасування судового наказу або про відмову у видачі судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, такі доводи становили предмет дослідження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та були відхилені, як такі, що спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

По-друге, відповідність роздруківки електронного примірника судового рішення, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень його оригіналу презюмуються та не спростовано третьою особою у цій апеляційній скарзі.

Натомість, ОСОБА_1 , будучи учасником справи №639/9164/16-ц, не була позбавлена можливості отримати копію ухвали від 26.12.2016 про скасування судового наказу у відповідній справі. Тоді як надання такого доказу позивачем суду на стадії судового провадження не є підставою для залишення позову без розгляду, про що правильно зазначив районний суд в ухвалі від 01.10.2019. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди зі змістом ухвал про відкриття провадження у справі та відмови залишити його без розгляду.

Посилання третьої особи, що зі змісту роздруківки ухвали суду від 26.12.2016 із ЄДРСР неможливо встановити особи сторін, колегія суддів відхиляє, тоді як особи боржників, які не бажають використовувати свої процесуальні права, можливо ідентифікувати, використовуючи відомості ЄДРСР у сукупності з даними сайту Судова влада: https://court.gov.ua/fair/ за номером справи №639/9164/16-ц,і судом апеляційної інстанції під сумнів не ставляться.

Відтак, факт звернення КП «Харківводоканал» 09.12.2016 до суду із заявою про видачу судового наказу встановлений судовим рішенням та за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню в цій справі не підлягає, хоча і не визнається третьою особою.

Твердження третьої особи, що заява про збільшення позовних вимог подана через 14 діб після тієї дати, на яку було призначене перше судове засідання, а тому не підлягає розгляду, колегія відхиляє та зазначає наступне.

Так, провадження у справі відкрито 14.08.2017, коли діяла редакція ст.31 ЦПК України від 03.08.2017, за змістом якої позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Станом на дату подачі заяви про збільшення позовних вимог (31.08.2018) діяла редакція ЦПК України від 28.08.2018, п.2 ч.2 ст.49 цього Кодексу, за змістом якої позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м.Харкова від 20.06.2018 у даній справі призначено повторний автоматизований розподіл справи; ухвалою суду від 11.07.2017 прийнято її до провадження судді Жовтневого районного суду м.Харкова Єрмоленко В.Б. та призначено до розгляду на 16.08.2018/а.с.124 т.1/; у зазначений день розгляд справи не відбувся у зв`язку із зайнятістю судді в іншому судовому процесі та був відкладений на 04.09.2018/а.с.135 т.1/ Отже, заява про збільшення позовних вимог, зареєстрована судом 31.08.2018, подана із дотриманням вимог п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України.

Заперечення третьої особи проти врахування судом платіжних доручень від 13.07.2017 №10085 та №10086 на підтвердження сплати КП «Харківводоканал» судового збору є неспроможними. Платіжні документи містять усі обов`язкові реквізити, а відсутність номеру справи у призначенні платежу не є підставою вважати, що кошти за ними не зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

При зверненні в суд із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 600,00 грн., тобто один розмір прожиткового мінімуму для працездатний осіб станом на 01.01.2017, і збільшення розміру прожиткового мінімуму у 2018 році не є підставою залишення позову без розгляду.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що оскаржуване рішення постановлено за відсутності відповідача ОСОБА_3 , яка фактично перебуває у Республіці Польща, та не була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, виклик відповідача ОСОБА_3 здійснювався судом за місцем її реєстрації, і інші відповідачі та третя особа не повідомили суд про фактичну адресу її проживання, надавши виключно окремі відомості про її працевлаштування за межами України.

По-друге, за правилами п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, оскільки відповідач ОСОБА_3 не оскаржує рішення суду першої інстанції, а третя особа діє виключно в своїх інтересах, відсутніми є підстави для застосування п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Неспроможними є доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі правонаступника померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , чий процесуальний статус у справі був третя особа без самостійних вимог на предмет спору, тобто лише сonsortes litis (учасником справи), не його сторона, за відсутності матеріального правонаступництва.

Посилання третьої особи, що ОСОБА_3 зверталася в суд із заявою про зупинення провадження у справі з підстав її перебування у Республіці Польща, де вона працює, колегія суддів відхиляє, як безпідставні. Натомість, за наслідками розгляду трьох клопотань ОСОБА_2 постановлені ухвали від 01.11.2017, 25.01.2018 та 17.05.2018 про відмову у зупиненні провадження у справі.

Разом із цим доводи апеляційної скарги третьої особи щодо відсутності підстав стягнення заборгованості в солідарному порядку знайшли своє підтвердження та були враховані Харківським апеляційним судом при ухваленні постанови від 19.02.2020, яким скасовано рішення суду першої інстанції та постановлено нове рішення по суті вимог позову.

Також апеляційним судом враховано, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій та звільнений від сплати судового збору, а тому здійснено перерозподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У цій справі вимоги позову задоволено на 98%, отже до стягнення з відповідачів підлягає по 784,00 грн., а не по 800,00 грн., як це зазначено у постанові Харківського апеляційного суду від 19.02.2020, яка у такій частині підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та їх довільного тлумачення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги третьої особи ОСОБА_1 та зміну постанови Харківського апеляційного суду від 19.02.2020 за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2019 в частині розміру судового збору, постановленого до стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал», визначених до стягнення по 800,00 грн.,зменшивши по 784,00 грн., із кожного. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,368,370,374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 жовтня 2019 року змінити в частині розміру судового збору, постановленого до стягнення із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал», зменшивши його з 800,00 грн. до 784,00 грн. із кожного.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.07.2023.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак