Ухвала

27 липня 2023 року

м. Київ

справа № 295/12503/22

провадження № 61-8349ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: скасувати наказ начальника Житомирського військового інституту від 11 жовтня 2022 року № 365; поновити його на роботі в Житомирському військовому інституті з дати звільнення на посаді доцента кафедри електротехніки та електроніки факультету технічних видів розвідки Житомирського військового інституту; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року - без змін.

29 травня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій навести поважні підстави для його поновлення (зокрема, щодо причин невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2023 року про залишення його касаційної скарги без руху) та надати відповідні докази. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які ОСОБА_1 здані на пошту 03 липня 2023 року, а саме - заява про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року.

Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року мотивована тим, що він не пропустив строк на касаційне оскарження, оскільки: його перша касаційна скарга була подана в межах встановленого Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) тридцятиденного строку; він подав матеріали на усунення недоліків його первісної касаційної скарги з дотриманням встановленого судом строку; протягом тридцятиденного строку з дня отримання ухвали Верховного Суду про повернення його касаційної скарги він повторно звернувся до Верховного Суду. Всі його відповіді на ухвали суду надавалися протягом одного тижня. Листування займає багато часу, тому при повторному зверненні з касаційною скаргою неможливо вкластися у тридцятиденний строк з дня складення повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Касаційне провадження у справі не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

За змістом наведених правових норм касаційний суд може поновити строк на касаційне оскарження згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України лише у разі пропуску такого строку з поважних причин.

При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку касаційного оскарження. Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні касаційної скарги, повинна вчиняти всі можливі та залежні від нього дії, використовувати в повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, яку ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, та навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав). При цьому у вказаній ухвалі заявнику було детально роз`яснено зміст статті 389 ЦПК України, зазначено, в чому полягають недоліки касаційної скарги, та спосіб їх усунення.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року постановлено вважати неподаною і повернуто заявнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали суду від 19 квітня 2023 року про залишення його касаційної скарги без руху.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що 09 травня 2023 року до Верховного Суду, на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 19 квітня 2023 року, надійшла уточнена редакція касаційної скарги. Однак, в уточненій касаційній скарзі заявник знову не вказав підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, а лише узагальнено послався на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Звернувшись 29 травня 2023 року повторно з касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, ОСОБА_1 не просив поновити йому строк на касаційне оскарження судових рішень.

В ухвалі Верховного Суду від 20 червня 2023 року, якою було залишено без руху повторну касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, зазначено про те, що той факт, що заявник вже звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, яка була повернута йому ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2023 року у зв`язку з невиконанням ухвали цього ж суду від 19 квітня 2023 року про залишення касаційної скарги без руху, не спростовує того, що його повторна касаційна скарга була подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України, тобто касаційне провадження у справі не може бути відкрите судом без поновлення строку на касаційне оскарження. Крім цього, факт повторного звернення заявника з касаційною скаргою на згадані судові рішення протягом тридцятиденного строку з дня отримання ухвали Верховного Суду від 11 травня 2023 року про повернення його касаційної скарги, не продовжує заявнику строк на касаційне оскарження судових рішень. Тому заявнику було запропоновано подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року, в якій навести поважні підстави для його поновлення (зокрема, щодо причин невиконання вимог ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2023 року про залишення його первісної касаційної скарги без руху) та надати відповідні докази.

В поданій на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 20 червня 2023 року заяві ОСОБА_1 не пояснив причин невиконання ним вимог ухвали Верховного Суду від 19 квітня 2023 року про залишення його первісної касаційної скарги без руху, в якій йому було детально роз`яснено недоліки його касаційної скарги і наслідки невиконання вимог суду.

Невиконання (без поважних причин) заявником вимог ухвали Верховного Суду щодо усунення недоліків його касаційної скарги, з урахуванням встановленого частиною першою статті 44 ЦПК України обов`язку сторін добросовісно користуватися процесуальними правами, свідчить про відсутність поважних підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень згідно з частиною третьою статті 390 ЦПК України.

Як зазначено вище, ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 11 травня 2023 року первісну касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року постановлено вважати неподаною і повернуто заявнику.

Сам по собі факт дотримання заявником строків під час вчинення процесуальних дій в межах попереднього звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою від 10 квітня 2023 року не є поважною підставою для поновлення йому строку на касаційне оскарження за його повторною касаційною скаргою.

Таким чином, відсутні обставини, які об`єктивно перешкоджали заявнику реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого строку, так як підстави, наведені в заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, не є поважними і не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, а залежали від самого заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» Європейського суду з прав людини нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судових рішень. Однак заявник не навів таких обставин.

Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки наведені в заяві ОСОБА_1 підстави пропуску строку на касаційне оскарження рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанови Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року є неповажними, а безпідставне поновлення строку на оскарження судових рішень, що набрали законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 185, 390, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду міста Житомира від 02 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 16 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військового інституту імені С. П. Корольова про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко