КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7786/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії та просив суд: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини»; зобов`язати Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію видати нове розпорядження щодо участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 з врахуванням фактичного місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також з врахуванням розгляду Печерським районним судом міста Києва цивільної справи № 757/23255/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04 вересня 2020 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким вирішено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год. забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_2 ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. ОСОБА_2 - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Вказував, що оскільки на даний час малолітній син ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , виконання розпорядження № 444 в частині з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год. забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_2 ; на даний час є неможливим, оскільки позивач та діти (старший син ОСОБА_5 (17 років) сам визначив своє місце проживання разом з ним) не проживають за вказаною адресою.

Також зазначав, що оскаржуваним розпорядженням встановлено черговість у вихованні дитини - ОСОБА_2 - тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законно сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, однак фактично ним вирішено питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , а не визначено участь матері у його вихованні.

Позивач вважає вказане розпорядження № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а тому вимушений звернутись до суду із позовом

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що в оскаржуваному рішенні описано хід справи, проте не надано оцінки його твердженням, письмовим доказам, зокрема щодо підтвердження проживання батька з сином в АДРЕСА_1 , а також щодо відповіді, наданій відповідачем, про нібито відсутність підстав для зміни тексту оскаржуваного розпорядження № 444 від 04 вересня 2020 року.

Апелянт вважає, що судом проігноровано надані ним докази проживання за іншою адресою, ніж вказана у оскаржуваному ним розпорядженні відповідача.

Вказує, що дитина має право на зустрічі із тим із батьків, який проживає окремо. Проте мати ОСОБА_2 не приходить до сина за місцем його проживання з батьком в АДРЕСА_1 , весь час посилаючись на текст оскаржуваного розпорядження, в якому невірно вказана адреса їх дійсного місця проживання, починаючи з 19 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 наголошує, що підставою звернення до суду з даним позовом стала відмова відповідача Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у зміні адреси в оскаржуваному розпорядженні, що викладена в листі від 13 вересня 2021 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2023 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання розподілу судових витрат.

28 квітня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, у якому погоджується із висновком суду, що оскаржуване розпорядження не порушує прав позивача, прийняте з урахуванням особливостей відносин між батьками, а головне, що таке розпорядження прийнято в інтересах малолітньої дитини.

Крім того, у відзиві відповідач посилається на те, що в судовому засіданні 09 лютого 2023 року позивач визнав, що оскаржуване розпорядження не порушує його прав, а його оскарження здійснюється з метою забезпечення його належного виконання ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 з дитиною змінили місце проживання.

Відтак, у відзиві Печерська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, просить апеляційний суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

При апеляційному розгляді справи апелянт ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Третя особа у вказаній справі ОСОБА_2 заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просила залишити його без змін.

Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та третю особу у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 04 вересня 2020 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», яким вирішено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_2 ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. ОСОБА_2 - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 8).

Так, позивач не погоджуючись із розпорядженням Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №444 від 04 вересня 2020 року «Про визначення участі матері у вихованні дитини» звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідачем у цьому спорі ОСОБА_1 визначив Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію. При цьому спір щодо порядку участі матері у вихованні дитини, побачення матері з сином існує між батьком ОСОБА_1 та матір?ю ОСОБА_2 .

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання незаконним та скасування розпорядження, суд першої інстанції мотивував ухвалене у справі рішення тим, що оскаржуваним розпорядженням чітко визначено порядок участі матері ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини, а саме розпорядження не порушує права позивача та прийнято відповідачем з урахуванням всіх особливостей відносин між особами, з урахуванням конфліктних відносин, інших обставин, викладених в позовній заяві та в інтересах малолітньої дитини.

Також суд зазначив, що позивач у судовому засіданні 09 лютого 2023 року зазначив, що оскаржуваним розпорядженням №444 ніяким чином не порушено його права, а він оскаржує розпорядження лише з метою забезпечення його належного виконання третьою особою у справі - ОСОБА_2 , оскільки позивачем було змінено місце проживання його та малолітньої дитини.

З врахуванням вказаних обставин, а також виходячи з того, що дійсний спір виник між позивачем та ОСОБА_2 , яка не є відповідачем у справі щодо участі останньої у вихованні дитини суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як неналежного відповідача у зазначеному спорі.

Апеляційний суд в цілому погоджується із даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Принцип найкращих інтересів поширюється на всі дії, що стосуються дітей, і вимагає активних дій із захисту їхніх прав та сприяння їх зростанню та благополуччю, а також заходів з підтримки та надання допомоги батькам й іншим особам, які несуть щоденну відповідальність у питаннях реалізації прав дітей

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК Українимати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (стаття 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (статті 158 СК України).

Зміст наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 , яка проживає окремо від дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а ОСОБА_1 , як батько дитини, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У той же час мати має право на звернення до органу опіки та піклування або до суду за захистом свого права на особисте спілкування і виховання дитини.

Третя особа у справі ОСОБА_2 як мати неповнолітнього ОСОБА_3 , реалізуючи вище вказані положення Сімейного законодавства, звернулася до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про встановлення порядку її участі у спілкуванні та вихованні неповнолітнього сина.

Печерська районна в місті Києві державнаадміністрація, як орган опіки та піклування, реалізуючи свої повноваження, визначені ст. 158 СК України, ухвалила 04 вересня 2020 року розпорядження №444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» згідно до якого участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: - з понеділка 8.00 год до неділі 19.00 год, забирати та повертати дитину за адресою: АДРЕСА_2 ; - встановити черговість участі у вихованні дитини - гр. ОСОБА_2 - тиждень через тиждень, починаючи з 07 вересня 2020 року до набрання законної сили рішення суду про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с. 8).

Як вбачається із матеріалів справи та пояснень сторін, позивач у справі ОСОБА_1 оспорюючи вище вказане розпорядження фактично зазначає про наявність спору між ним та третьою особою ОСОБА_2 в частині порядку участі матері у вихованні та спілкування з сином ОСОБА_3 .

При цьому сам позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом у вересні 2021 року мотивував свою незгоду із вказаним розпорядженням лише в частині порядку його виконання матір`ю дитини щодо місця, де остання повинна забирати та повертати дитину - АДРЕСА_2 , зазначаючи до починаючи з 19 квітня 2021 року він з обома сина ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , фактично проживають в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог щодо незаконності ухваленого відповідачем розпорядження №444 від 04 вересня 2020 року, оскільки на момент ухвалення вказаного розпорядження дійсним місцем проживання позивача та неповнолітнього сина ОСОБА_3 була адреса : АДРЕСА_2 , про що зазначено в даному розпорядженні і не заперечувалося і самими позивачем.

Щодо іншої позовної вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Печерську районну у місті Києві державну адміністрацію видати нове розпорядження щодо участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із неповнолітнім сином ОСОБА_3 з врахуванням фактичного місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а також з врахуванням розгляду Печерським районним судом міста Києва цивільної справи № 757/23255/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність такої вимоги до відповідача у справі Печерської районну у місті Києві державну адміністрацію виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Таким чином, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок не чинити цьому перешкоди. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування конкретних обставин справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд розглядаючи 15 вересня 2021 року справу №757/39693/20 за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання незаконним і скасування розпорядження, визначення способу участі у вихованні дитини, дійшов висновку, що у справі за позовом одного з батьків про визнання незаконним рішення органу опіки та піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні того з батьків, хто проживає окремо від неї, належними відповідачами є: особа рішення якої стосується (той з батьків, для якого визначено способи участі у вихованні дитини та спілкуванні) та орган опіки та піклування, рішення якого оскаржується; у справі за позовом одного з батьків про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні належним відповідачем є інший з батьків, а не орган опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі № 543/994/17 (провадження № 61-6125св21) зазначено, що: «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У справі, що переглядається позов ОСОБА_1 пред`явив до органу опіки та піклування. В той же час, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позовних вимог не заявляв, клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_2 як співвідповідача не заявляв, тому висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних про зобов`язання Печерську районну у місті Києві державну адміністрацію видати нове розпорядження щодо участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні із неповнолітнім сином ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним відповідачем є також мати неповнолітнього ОСОБА_3 , за заявою та в інтересах якої оскарженим розпорядженням №444 Печерської районної у місті Києві державної адміністрації 04 вересня 2020 року встановлено порядок участі матері у виховані неповнолітньої дитини.

Слід зазначити, що скасування зазначеного розпорядження безумовно вплине на права ОСОБА_2 , оскільки цим розпорядженням вирішено питання щодо її участі у вихованні та спілкуванні із сином.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 липня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв