Справа № 569/5081/23
26 липня 2023 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В.,
за участі секретаря судового засідання Янка М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ПАРІС"
про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27 223, 79 грн
учасники справи в судове засідання не з`явились
ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС», як правонаступник АТ «РВС Банк» за договором про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1 від 26.11.2021 року, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0045318 від 27.11.2019 станом на 16.03.2023 року в сумі 27 223, 79 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що між відповідачем та АТ «РВС Банк» укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав від установи кредит та зобов`язався їх повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно з її заявою та умовами надання банківських послуг.
26.11.2021 року між АТ «РВС Банк» і ТзОВ Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1.
Незважаючи на виконання позивачем умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору перед позивачем повністю не виконав, внаслідок чого у позичальника перед позикодавцем виник борг, сума якого заявлена до стягнення становить в загальному розмірі 27 223, 79 грн, з яких: 10 940, 20 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 646,15 грн. - заборгованість за процентами; 12 626, 30 грн - заборгованість за комісією; 0,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пенею); 1 119, 03 грн - 18% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022; 892, 11 гривень - інфляційних втрат за період з 26.11.2021 по 23.02.2022.
Ухвалою від 27.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання 26.07.2023 не з`явився, разом з тим у позові просить розглянути справу за відсутності представника на підставі наявних доказів, що додані до позову, не заперечує проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача.
Відповідач повторно в судове засідання не з`явилася, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та опублікування оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи.
Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.
27.11.2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством «РВС Банк» було підписано заяву-договір №0045318 про надання банківських послуг, що є договором приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Як слідує зі змісту вказаної заяви-договору, відповідач підписанням заяви-договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до Публічної Пропозиції АТ «РВС Банк» акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та беззастережно приєднався до умов договору. З умовами договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до договору.
За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 25 252, 53 грн. , на строк дії Договору 12 місяців, процентна ставка 18 % річних, разова комісія при видачі кредиту 2,5% від суми наданого Кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого Кредиту.
Зарахування грошових коштів у розмірі 25 252, 53 АТ «РВС БАНК» на картковий рахунок відповідача підтверджується Випискою по особовому рахунку та меморіальним ордером.
На підтвердження своїх позовних вимог банк надав розрахунок заборгованості за кредитним договором №0045318 від 27.11.2019, згідно з яким станом на 16.03.2023 року розмір заборгованості відповідача перед банком становить 27 223, 79 грн.
26.11.2021між АТ «РВС БАНК» та ТзОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1.
Відповідно до пункту 1.2. цього договору, право вимоги за кредитними договорами відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, включаючи: право вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором; право вимоги суми нарахованих процентів за кредитним договором, строк платежу по яких настав на дату укладення цього договору; процентів; сплати інших платежів, згідно з умовами кредитного договору, які виникли та/або можуть виникнути після укладення цього договору, тощо.
Згідно з додатком №1 до Договору про відступлення права вимоги новому кредитору відступлено заборгованість за договором №0045318 від 27.11.2019 на загальну суму 25 212, 65 грн, з яких: 10 940, 20 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1 646,15 грн. - заборгованість за процентами; 12 626, 30 грн - заборгованість за комісією; 0,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями (пенею).
Крім того позивачем було нараховано 1 119, 03 грн - 18% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 та 892, 11 гривень - інфляційних втрат за період з 26.11.2021 по 23.02.2022.
30 листопада 2022 року позивач направив на ім`я відповідача вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання № 0045318 від 27.11.2019, проте остання була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За умовами ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується копією розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем було частково погашено заборгованість за кредитним договором в сумі 17 600, 00 грн.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повернуті частково, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача комісії суд зазначає, що згідно графіку платежів та послуг споживчого кредиту встановлена разова комісія при видачі кредиту, яка сплачена та щомісячна комісія за супроводження кредиту в сумі 1 262, 63 грн.
За приписами ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредитвід кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит)грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця ( у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит.
Відповідно до положень ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Постановою Національного банку України від 8 червня 2017 року № 49затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які розроблені відповідно доЗаконів України «Про банки і банківську діяльність», «;Про Національний банк України», «;Про споживче кредитування`встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач відповідно до договору повинен сплачувати щомісячно 1 262, 63 грн. за розрахунково-касове обслуговування кредиту.
За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Відповідно до частини п`ятої статті 12Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відовідно до вимог частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживчекредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.
Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.
Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата у наведеному вище рішенні дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Судом встановлено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».
Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору.
За таких обставин положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 1 262, 63 грн є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимоги в частині стягнення 12 626, 30 грн заборгованості за комісією не підлягають до задоволення.
Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем слідує, що відповідачем отримано кредитні кошти в сумі 25 252, 53 грн. При чому позивачем було неправомірно нараховано комісію в сумі 15 151, 56 грн.
Водночас на погашення кредиту відповідачем було внесено кошти на загальну суму 16 700, 00 грн, які позивачем були зараховані у наступному порядку: 14 312, 33 грн на погашення тіла кредиту, 2 525, 26 - на погашення комісії та 762, 41 грн на погашення відсотків.
З огляду на викладене вище необхідно також зазначити, що оскільки положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними, кошти, які були зараховані позивачем на погашення нарахованої комісії в сумі 2 525, 26 грн, підлягають зарахуванню на погашення грошових зобов`язань в порядку, визначеному ст. 534 ЦК України.
Так, ст. 534 ЦК України визначено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:
1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;
2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;
3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Отже, з урахуванням умов кредитного договору, грошові кошти, які зараховані на погашення заборгованості за комісією в сумі 2 525, 26 грн,, підлягають зарахуванню в наступному порядку: в рахунок погашення заборгованості за процентами в сумі 1 646, 15 грн (2 525, 26 грн - 1 646, 15 грн (розмір заявлених процентів) = 879, 11 грн (залишок)); за основною сумою заборгованості за кредитом в сумі 879, 11 грн (10 940, 20 грн (розмір заборгованості за тілом кредиту) - 879, 11 грн = 10 061, 09 грн).
Таким чином з урахування часткового погашення відповідачем кредиту, заборгованість за кредитним договором становить 10 061, 09 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту.
Щодо нарахування 18% річних згідно з частиною другою статті 625 ЦК України та інфляційних втрат, суд зазначає таке.
Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стосовно нарахування 18% річних від простроченої суми позивач зазначає, що відповідно до пункту 7.7.2.17. Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховувані проценти за користування кредитним коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно з частиною другою статті 625 ЦК України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору.
Відповідно до заяви-договору № 0045318 від 27.11.2019, сторони справи узгодили процентну ставку 18% річних.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 (провадження №61-684св18) зазначено, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5% на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
У цій справі ТОВ «ФК «Паріс» просить стягнути з відповідача 18% річних за користування грошовими коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022, посилаючись при цьому на пункт 7.7.2.17. Публічної пропозиції, яка не містить відомостей про ознайомлення з нею ОСОБА_1 .
Враховуючи про відсутність відомостей про ознайомлення відповідача з Публічною пропозицією АТ «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що вступила в дію 04 лютого 2019 року, суд вважає, що вона не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Окрім того, заява-договір № 0045318 від 27.11.2019 та додаток №1 до неї не місять відомості щодо встановлення іншого розміру процентів.
Враховуючи, що заява-договір № 0045318 від 27.11.2019 та додаток №1 до неї не містять в собі відомостей щодо узгодження між сторонами спору зміни процентної ставки для розрахунку відсотків річних за частиною другою статті 625 ЦК України, суд вважає, що даний розрахунок слід проводити з урахуванням 3% річних від простроченої суми, що прямо передбачено нормами цивільного законодавства.
Суд, здійснивши перерахунок 3% річних з урахуванням суми боргу за тілом кредита за період з 26.11.2021 по 23.02.2022, за формулою: сума боргу х 3% : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, встановив, що розмір 3% річних становить 74, 72 грн.
Крім того, суд, здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням суми боргу за тілом кредита за період з 26.11.2021 по 23.02.2022, за формулою
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, .... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення, встановив, що розмір інфляційних втрат становить 355, 99 грн.
За таких осбтавин позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 10 491, 50 грн, в тому числі 10 061, 09 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74, 42 грн - 3 % річних та 355, 99 - інфляційні втрати.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1034, 41 грн. (10 491, 50 грн, х 2 684, 00 грн /27 223, 79 грн).
Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ПАРІС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 27 223, 79 грн задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ПАРІС" заборгованість за кредитним договором в сумі 10 491, 50 грн, в тому числі 10 061, 09 грн - заборгованість за тілом кредиту, 74, 42 грн - 3 % річних та 355, 99 - інфляційні втрати.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ПАРІС" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1034, 41 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія ПАРІС" (вул. Велика Васильківська, буд. 77А, м. Київ, 03150, ІК 38962392);

відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене та підписане 28.07.2023.

Суддя Левчук О. В.