Справа № 125/810/22
Провадження № 22-ц/801/1543/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 рокуСправа № 125/810/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Клечановської Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №125/810/22 запозовом ОСОБА_1 до Сектора опіки та піклування служби у справах дітей Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Барського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року,яке ухвалене суддею Хитруком В.М. в Барськомурайонному суді Вінницької області, повний текст складено 18 листопада 2022 року,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сектора опіки та піклування служби у справах дітей Барської міської ради Жмеринського району Вінницької області, з участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , Барського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання батьківства, мотивуючи його тим, що від фактичних дошлюбних стосунків з ОСОБА_3 у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки на час народження дитини вони не перебували у шлюбі, то мати дитини провела реєстрацію народження сина у відповідності до вимог ст. 135 СК України. Тобто, в актовому записі про народження дитини та у свідоцтві про народження було внесено відомості зі слів матері, та його батьком вказаний ОСОБА_2 .

Позивач постійно підтримував стосунки з дитиною та матір`ю дитини, займався її вихованням та матеріальним забезпеченням, надавав допомогу. Вони вирішили внести зміни до актового запису про народження сина та вказати дійсне прізвище батька. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла в результаті воєнних дій російської федерації в м. Лиман. Позивач вважає, що офіційне визнання його батьком дитини буде лише на користь сину, бо на даний час він, при живому батьку, має статус дитини сироти, що несе певні ризики як для нього, так і для сина. Для будь-якої дитини виховання саме в сім`ї, за участю рідних батьків, є самим прийнятним та повноцінним. Він має бажання та можливість надати своїй дитині належний рівень виховання та матеріального забезпечення, і саме з цією метою на даний час є необхідним офіційне визнання його батьком дитини.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Барський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 №332 від 01 вересня 2016 року, а саме:

- у графі «батько» вказати батьком дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, місце проживання: АДРЕСА_1 .

- у відомостях про дитину змінити прізвище ОСОБА_4 з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_4 », по батькові дитини залишити « ОСОБА_4 ».

Не погодившись з мотивувальною частиною рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що встановлені обставини судом не відповідають дійсності. Просила змінити мотивувальну частину рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року та виключити з мотивувальної частини рішення речення: «Судом встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних дошлюбних відносинах» та «Судом встановлено, що ОСОБА_1 з дня народження ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, постійно піклувався про нього, проявляв турботу, виховував, забезпечував матеріально», з речення «Факт батьківства позивача підтверджується сукупністю доказів, зокрема, відомостями, які внесені до актового запису про народження дитини та до свідоцтва про народження, зокрема, ім`я та по-батькові батька співпадають з ім`ям та по-батькові позивача, світлинами з зображеннями позивача, померлої дружини та їх сина» виключити слова «світлинами з зображеннями позивача, померлої дружини та їх сина».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2016 року, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 . Батьками записано: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 не перебуваючи на час народження сина в зареєстрованому з позивачем шлюбі, зареєструвала факт народження дитини, вказавши відомості про батька дитини - ОСОБА_2 . В графі «Підстава запису відомостей про батька» зазначено: «Заява матері», що свідчить, що державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією Актового запису про смерть №404 від 23 травня 2022 року.

Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/102-22/11647-БД від 08 вересня 2022 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 є біологічна спорідненість 99,9999% (а.с.52 - 65).

В рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації» (заява № 3451/05) ЄСПЛ зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства щодо конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Врахувавши зазначений висновок, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання батьківства.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції зокрема було встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних дошлюбних відносинах та, що ОСОБА_1 з дня народження ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, постійно піклувався про нього, проявляв турботу, виховував, забезпечував матеріально.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги в цій частині, ОСОБА_2 вказала, що позивач не міг перебувати у дошлюбних відносинах з 2012 року з її покійною дочкою ОСОБА_3 , оскільки на той час їй було лише 17 років. Крім того, позивач ОСОБА_1 не надавав матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 , жодним чином не цікавився його життям, не займався вихованням та розвитком дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пунктах 3, 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо виключення з мотивувальної частини рішення суду, що ОСОБА_1 з дня народження ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, постійно піклувався про нього, проявляв турботу, виховував, забезпечував матеріально, оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що він надавав матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 , займався вихованням та його розвитком дитини. При цьому, про визнання батьківства звернувся лише в червні 2022 року, через 6 років від дня народження сина ОСОБА_4 .

Також, апеляційний суд приходить до висновку, що встановлення судом першої інстанції, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних дошлюбних відносинах, не відповідає матеріалам справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказав, що в 2012 році він познайомився з ОСОБА_3 , а в 2016 році народився син ОСОБА_4 . Також вказав, що спільно однією сім`єю не проживали, певний час він з ОСОБА_3 перебував у сварці, остання намагалась налагодити життя з іншим чоловіком.

Крім того, матеріали справи не містять жодних підтверджуючих доказів тих обставин, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували з 2012 року у фактичних дошлюбних відносинах.

Таким чином, не можна стверджувати, що ОСОБА_1 та покійна ОСОБА_3 з 2012 року перебували у фактичних дошлюбних відносинах, а тому в цій частині з рішення суду слід виключити абзац, що «судом встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних дошлюбних відносинах».

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 4 СК України кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 21 СК України).

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Конститутивною (правостворюючою) ознакою шлюбу визнається реєстрація шлюбу у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Саме з цього моменту виникає шлюбне правовідношення, права та обов`язки подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та померла ОСОБА_3 не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, є помилковим встановлення судом першої інстанції, що померла ОСОБА_3 була дружиною позивача ОСОБА_1 , оскільки вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, а тому колегія суддів вважає, що необхідно виключити з мотивувальної частини рішення суду слова «померлої дружини».

В решті оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2022 року змінити. Виключити з рішення суду абзац 5 на аркуші 2: «Судом встановлено, що з 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у фактичних дошлюбних відносинах».

Виключити з рішення суду абзац 9 на аркуші 2: «Судом встановлено, що ОСОБА_1 з дня народження ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, постійно піклувався про нього, проявляв турботу, виховував, забезпечував матеріально».

Виключити з абзацу 6 на аркуші 3 рішення суду слова: «померлої дружини».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Денишенко Т.О.

Рибчинський В.П.