Справа № 369/1053/21
Провадження № 2/369/431/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Світлак Ю. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/1053/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням та визнанням права власності, а також встановлення іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ТОВ «Девелоп Фінанс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням та визнанням права власності, а також встановлення іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 96/П/20/2008-840, за яким ВАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 197 912,78 дол. США з ціллю придбання облігацій за Договором купівлі-продажу облігацій № Б-264/81-06-2/2008/001 від 13 березня 2008 року з метою фінансування будівництва нерухомості за Договором бронювання об`єкту будівництва № 1а2/2/8+9/35/ж від 14 лютого 2008 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 14 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір застави майнових прав за Договором купівлі-продажу цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, за умовами якого ОСОБА_1 передав у заставу ВАТ «КБ «Надра» майнові права за цінними паперами, придбаними ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу облігацій № Б-264/81-06-2/2008/001 від 13 березня 2008 року, а також того ж дня між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладеного договір застави цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, за умовами якого ОСОБА_1 передав у заставу ВАТ «КБ «Надра» цінні папери, придбані ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу облігацій № Б-264/81-06-2/2008/001 від 13 березня 2008 року. Крім того, 14 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «КБ «Надра» було укладено договір застави майнових прав на передачу квартири у власність № 96/П/20/2008 від 14 березня 2008 року, за яким ОСОБА_1 передав у заставу ВАТ «КБ «Надра» майнові права за Договором бронювання об`єкту будівництва № 1а2/2/8+9/35/ж від 14 лютого 2008 року.

Попередньо 14 лютого 2008 року ОСОБА_1 та ТОВ «Укргаз» уклали договір бронювання об`єкту будівництва № 1а2/2/8+9/35/ж від 14 лютого 2008 року, за яким ТОВ «Укргаз» забронювало за ОСОБА_1 об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , а саме буд. АДРЕСА_2 , під`їзд 2, поверх 8+9, кв. АДРЕСА_3 . Загальною площею 333,4 кв. м. За умовами цього договору об`єкт будівництва передавався ОСОБА_1 за умови передачі останнім повністю оплаченого лота облігацій забудовнику ТОВ «Укргаз».

13 березня 2008 року ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Надра» уклали договір купівлі-продажу облігацій № Б-264/81-06-2/2008/001, за умовами якого ОСОБА_1 придбав лот звичайних іменних цільових облігацій у бездокументарній формі серії В, код ISIN UA102683ВВ04, емітованих ТОВ «Укргаз» у кількості 33 340 шт. загальною вартістю 1 933 720,00 грн. Цим лотом облігацій посвідчувався спірний об`єкт будівництва.

27 жовтня 2010 року ОСОБА_1 на підставі рішення Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 03 вересня 2010 року № 514 видано свідоцтво про право власності та в той же день проведено реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 330,9 кв. м., майнові права щодо отримання у власність якої були передані ОСОБА_1 у заставу ВАТ «КБ «Надра» та яку відповідач зобов`язувався протягом 3 робочих днів з моменту проведення реєстрації прав власності на неї передати в іпотеку ВАТ «КБ «Надра».

Позивач наголошує на тому, що таких дій ОСОБА_1 вжито не було, в чому вбачає порушення свого права на обтяження іпотекою спірної квартири для подальшого забезпечення виконання боржником зобов`язання за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що у 2018 році ОСОБА_2 відчужила спірну квартиру на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І. М. за № 743, на підставі якого право власності на спірну квартиру було зареєстроване за ОСОБА_3 з відкриттям розділу, номер запису про право власності: 26313416.

30 вересня 2019 року на підставі нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 щодо поділу квартири та рішення приватного нотаріуса Швидкої І. М. № 47169191 від 03 червня 2019 року закрито розділ ДРРПНМ та реєстраційну справу щодо квартири за реєстраційним номером 224, а право власності ОСОБА_3 у зв`язку з поділом квартири погашено.

Того ж дня державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на два об`єкти нерухомості, утворені після поділу спірної квартири, з відкриттям розділів у ДРРПНМ щодо кожного з них, а саме:

1.квартира за адресою: АДРЕСА_4 площею 194,6 кв. м., житловою площею 73,2 кв. м.;

2.квартира за адресою: АДРЕСА_4 , площею 147,5 кв. м., житловою площею 55,4 кв. м.

Крім того, позивач зазначає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2013 року у справі № 362/1907/13-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 2 470 120,58 грн. На підставі вказаного рішення місцевим судом було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 41253742.

Додатково позивач вказує на те, що є правонаступником ВАТ «КБ «Надра» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 18 травня 2020 року № GL3N017514, за яким позивач набув права вимоги до позичальників та поручителів згідно з додатком № 1 до цього Договору, включаючи вимоги за Договором застави цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001 від 14 березня 2008 року, Договором застави майнових прав за Договором купівлі-продажу цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001 від 14 березня 2008 року та Договором застави майнових прав.

Позивач вважає, що перехід права власності від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відбувся на підставі договору дарування, який на переконання позивача має ознаки фраудаторного правочину, оскільки вчинявся за наявності значного розміру непогашеної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, в зв`язку з чим такий договір слід визнати недійсним, а відповідно всі подальші правочини також є недійсними. З врахуванням наведеного право власності на спірну квартиру знову належить ОСОБА_1 , а отже у ОСОБА_3 були відсутні підстави для звернення до нотаріуса з заявою про поділ квартири, а рішення державного реєстратора про закриття розділу у ДРРПНМ зв`язку з поділом квартири є незаконним та підлягає скасуванню, як і рішення державного реєстратора про відкриття розділу ДРРПНМ у зв`язку з реєстрацією права власності на два окремих об`єкти нерухомого майна.

На переконання позивача в зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та Договором застави майнових прав щодо передачі спірної квартири в іпотеку, поновлення порушеного права позивача підлягає шляхом встановлення іпотеки на спірну квартиру за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд:

1.визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 15 листопада 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О. В. за реєстраційним номером 6287;

2.визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 24 травня 2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Швидкою І. М. за № 743 з одночасним визнанням за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру;

3.скасувати рішення приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Швидкої І. М. як державного реєстратора прав на нерухоме майно за номером 47169191 від 03 червня 2019 року про закриття розділу ДРРПНМ щодо квартири АДРЕСА_5 ;

4.закрити розділ ДРРПНМ щодо квартири АДРЕСА_5 , площею 194,6 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, та реєстраційну справу за номером 224 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на цю квартиру;

5.закрити розділ ДРРПНМ щодо квартири АДРЕСА_5 , площею 147,5 кв. м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224, та реєстраційну справу за номером 224 з одночасним припиненням права власності ОСОБА_3 на цю квартиру;

6.встановити іпотеку на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 330,9 кв. м. для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 96/П/20/2008-840 від 14 березня 2008 року;

7.вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2021 року в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 .

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 29 січня 2021 року відкрив загальне провадження у справі та призначив підготовче судове засідання.

У травні 2021 року судом отримано відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому останній посилається на те, що позивач звернувся за захистом порушеного права поза межами строку позовної давності. Крім того, відповідач вказує, що є добросовісним набувачем права власності на спірне нерухоме майно, в зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги щодо скасування договору купівлі-продажу, за яким набув право власності на спірну квартиру, хибними та такими, що ґрунтуються виключно на суб`єктивному переконанні позивача. Таким чином, відповідач вважає, що ОСОБА_2 набула право власності та володіла спірним майном на час укладення договору купівлі-продажу на законних підставах, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач зазначає, що договір дарування спірної квартири було укладено 15 листопада 2010 року, тобто до вирішення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який було подано 21 березня 2013 року.

У відповіді на відзив Товариство зазначає, що твердження ОСОБА_3 з приводу пропуску строку позовної давності необґрунтовані, оскільки ним не доведено, коли саме ПАТ «КБ «Надра» могло дізнатися про порушення його права на спірну квартиру шляхом відчуження права власності на цю квартиру на підставі договору дарування. Крім того, позивач не заперечує добросовісність набуття права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

У травні 2021 року до суду надійшли заперечення ОСОБА_3 на відповідь на відзив, в яких відповідач вкотре наполягав на тому, що за позовними вимогами сплинув строк позовної давності, наполягав на тому, що є добросовісним набувачем спірного майна, а отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог. На переконання відповідача відсутні підстави вважати договір дарування фраудаторним чи фіктивним правочином.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду.

У серпні 2022 року судом отримано заяву ОСОБА_1 , про застосування позовної давності.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі в судові засідання не з`явились. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укргаз» укладено договір № 1а2/2/8+9/35/ж бронювання об`єкта будівництва, за змістом якого ТОВ «Укргаз» бронює за ОСОБА_1 об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 333,4 кв. м. Інші характеристики об`єкта будівництва наведені у паспорті об`єкту від 14 лютого 2008 року, який є невід`ємною частиною Договору бронювання об`єкта будівництва.

13 березня 2008 року між ТОВ «КУА «Ексінор», від імені якого та за дорученням якого в якості повіреного діяло ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу облігацій № Б-264/81-06-2/2008/001.

14 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 96/П/20/2008-840, за яким ВАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 197 912,78 дол. США з ціллю придбання облігацій у кількості 33 340 шт з метою фінансування будівництва нерухомості, за Договором купівлі-продажу облігацій від 13 березня 2008 року № Б-264/81-06-2/2008/001, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Ексінор» та договору бронювання приміщення від 14 лютого 2008 року № 1а2/2/8+9/35/ж. За користування кредитом позичальник зобов`язуваний сплачувати 12,59% річних. Грошові кошти надані позичальнику до 13 березня 2028 року.

Того ж дня - 14 березня 2008 року, ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» було укладено договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, за умовами якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань з повернення до 13 березня 2028 року кредитних коштів на суму 197 912,78 дол. США та щомісячної сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,59% річних, сплати інших платежів, передбачених кредитним договором, пені, штрафів у розмірах та випадках, передбачених Кредитним договором, відшкодування збитків, передбачених законодавством, дострокового повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, передав в заставу належні йому майнові права.

Вартість предмету застави сторонами погоджена та становила 1 933 720,00 грн, що було еквівалентно 382 914,85 дол. США.

Також 14 березня 2008 року ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» уклали договір застави цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, за змістом якого ОСОБА_1 передав ВАТ КБ «Надра» в заставу цінні папери, випущені у бездокументарній формі, що належить заставодавцю на праві власності, а саме: іменні безпроцентні облігації підприємства ТОВ «Укргаз» у кількості 33 340 штук загальною номінальною вартістю 1 000 200,00 грн.

Додатково в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» уклали 14 березня 2008 року договір застави майнових прав на передачу квартири у власність № 96/П/20/2008, за змістом якого ОСОБА_1 передав у заставу ВАТ «КБ «Надра» майнові права, а саме право вимоги, яке належить ОСОБА_1 на підставі Проспекту емісії цінних паперів, факту перерахування облігацій на рахунок Боржника з метою їх погашення, що підтверджується відповідною випискою про обіг рахунку, відкритому у цінних паперах Заставодавцю, та Договору бронювання житла.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , 22 листопада 2010 року було зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 27 жовтня 2010 року, виданого Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 03 вересня 2010 року № 514.

22 листопада 2010 року ОСОБА_2 набула право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 , площею 330,9 кв. м. на підставі договору дарування PN 6287, 15 листопада 2010 року, про що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. було внесено відповідний запис до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 216471686 від 15 липня 2020 року.

26 червня 2012 року КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» видано технічний паспорт на ім`я ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_5 .

06 липня 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І. М. внесено запис про обтяження іпотекою спірної квартири АДРЕСА_5 , на підставі Договору іпотеки від 06 липня 2012 року серія та номер: 3232 до виконання боржником ОСОБА_1 умов основного зобов`язання за кредитним договором № 014/006832/3/1 від 06 липня 2012 року, за умовами якого розмір основного зобов`язання становив 360 000,00 грн.

За договором про відступлення прав вимоги від 30 жовтня 2014 року № 1/14-СК, серія та номер: 1034, від ПАТ «Ерсте Банк» до ТОВ «Скай Кепітал» перейшло право вимоги за вищевказаним договором іпотеки, про що 30 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М. А. було внесено відповідний запис до реєстру. В подальшому іпотекодержатель був змінений з ТОВ «Скай Кепітал» на ТОВ «Фінанс Траст Груп» за договором про відступлення права вимоги від 16 червня 2015 року, серія та номер: 898, про що 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. внесено відповідний запис до реєстру.

23 квітня 2018 року іпотеку квартири АДРЕСА_5 , було припинено на підставі довідки серія та номер: 26, виданої 19 квітня 2018 року ТОВ «Фінанс Траст Груп».

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2013 року задоволено позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму боргу за кредитним договором № 280/П/20/2008-840 від 14 березня 2008 року в розмірі 2 470 120,58 грн, солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - в розмірі 2 470 120,58 грн, з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 - в розмірі 2 470 120,58 грн. Судове рішення набрало законної сили.

За договором купівлі-продажу від 24 травня 2018 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_5 , площею 330,9 кв. м., житловою площею 167,5 кв. м., про що приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкою І. М. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

25 квітня 2019 року ДП «Український науково-дослідний і проектний інститут цивільного будівництва «Укрндпіцивільбуд» на ім`я ОСОБА_3 видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 .

30 травня 2019 року ОСОБА_7 звернулася в інтересах ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Швидкої І. М. з заявою щодо поділу вищевказаної квартири та просила нотаріуса зареєструвати дві квартири, розташовані за адресами: АДРЕСА_4 площею 147,5 кв. м. та АДРЕСА_4 площею 194,6 кв. м. шляхом поділу квартири загальною площею 330,9 кв. м.

За договором про відступлення права вимоги від 18 травня 2020 року № GL3N017514 ТОВ «Девелоп Фінанс» набуло від ПАТ КБ «Надра» права вимоги за: кредитним договором № 96/П/20/2008 від 4 березня 2008 року, Договором застави цінних паперів від 14 березня 2008 року № Б-264/81-06-2/2008/001, Договором застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, Договором застави майнових прав на передачу квартири у власність № 96/П/20/2008 від 14 березня 2008 року, Договором поруки б/н від 14 березня 2008 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2020 року замінено стягувача ВАТ КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс» у виконавчому листі, виданому на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2013 року у справі № 362/1907/13.

Постановою державного виконавця від 23 листопада 2020 року замінено сторону виконавчого провадження № 41253742 з ВАТ КБ «Надра» на ТОВ «Девелоп Фінанс».

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

За змістом статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Позивачем заявлено позовну вимогу про визнання недійсним договору дарування. Позивач вважає, що цей правочин має ознаки фраудаторного, тобто удаваного, оскільки на його переконання спрямований на уникнення боржником виконання зобов`язання. За цим договором ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нерухоме майно, за рахунок якого ТОВ «Девелоп Фінанс» як остаточний кредитор має намір задовольнити свої вимоги з погашення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Так між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 14 березня 2008 року укладено кредитний договір № 96/П/20/2008-840, за яким ВАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 197 912,78 дол. США з ціллю придбання облігацій у кількості 33 340 шт з метою фінансування будівництва нерухомості, за Договором купівлі-продажу облігацій від 13 березня 2008 року № Б-264/81-06-2/2008/001, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «КУА «Ексінор», та договору бронювання приміщення від 14 лютого 2008 року № 1а2/2/8+9/35/ж. За користування кредиту позичальник зобов`язуваний сплачувати 12,59% річних. Грошові кошти надані позичальнику до 13 березня 2028 року.

18 травня 2020 року за договором про відступлення права вимоги № GL3N017514 ТОВ «Девелоп Фінанс» набуло від ПАТ КБ «Надра» права вимоги за: кредитним договором № 96/П/20/2008 від 14 березня 2008 року, Договором застави цінних паперів від 14 березня 2008 року № Б-264/81-06-2/2008/001, Договором застави майнових прав по договору купівлі-продажу цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001, Договором застави майнових прав на передачу квартири у власність № 96/П/20/2008 від 14 березня 2008 року, Договором поруки б/н від 14 березня 2008 року.

Відповідно до вимог статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

На виконання пунктів 2.1.1, 2.1.2 Кредитного договору в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір застави майнових прав по договору купівлі-продажу облігацій від 13 березня 2008 року № Б-264/81-06-2/2008/001, договір застави цінних паперів № Б-264/81-06-2/2008/001 від 14 березня 2008 року.

Відповідно до пункту 2.1.3 Кредитного договору в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором останній зобов`язувався протягом 3-х робочих днів з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації права власності на нерухоме майно, у порядку, передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції по списанню цінних паперів, зазначених у пункті 1.2 кредитного договору, з рахунку, відкритого у ВАТ КБ «Надра» з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності позичальника на нерухоме майно, нотаріально оформити договір іпотеки нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 333,4 кв. м.

Вказаними положенням договору передбачено, що ОСОБА_1 з моменту отримання від емітента ТОВ «Укргаз», яке є забудовником житлового будинку, в якому знаходиться спірна квартира, свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно протягом 3 робочих днів був зобов`язаний укласти нотаріально оформлений Договір іпотеки нерухомості, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 333,4 кв. м.

За змістом пункту 3.1 Договору бронювання об`єкту будівництва № 1А2/2/8+9/35/ж умовою передачі Об`єкту будівництва замовнику ОСОБА_1 є передача останнім повністю оплаченого Лоту облігацій до погашення. Передача Лоту облігацій Забудовнику ТОВ «Укргаз» здійснюється шляхом перерахування лоту облігацій на рахунок в цінних паперах, відкритий ТОВ «Укргаз» в ВАТ КБ «Надра».

Згідно з пунктом 1.5 Договору бронювання об`єкту будівництва № 1А2/2/8+9/35/ж Лот облігацій - сукупна кількість облігацій, яка відповідає загальній площі певного об`єкту будівництва, і є підставою для отримання у власність об`єкта будівництва власником Лоту облігацій під час погашення лоту облігацій відповідно до умов та у строки, передбачені Інформацією про випуск, за умови повної оплати вартості таких облігацій.

Пунктом 3.3 Договору бронювання об`єкту будівництва № 1А2/2/8+9/35/ж передбачено, що погашення Лоту облігацій відбувається шляхом передачі Замовнику Об`єкта будівництва за Актом прийому-передачі Об`єкта будівництва, що є передумовою та підставою для оформлення та реєстрації замовником ОСОБА_1 права власності на об`єкт будівництва.

Відповідно до пункту 3.7 Договору бронювання об`єкту будівництва № 1А2/2/8+9/35/ж оформлення свідоцтва про право власності на Об`єкт будівництва за цим договором здійснюється за рахунок замовника ( ОСОБА_1 ) забудовником (ТОВ «Укргаз»).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 липня 2020 року вбачається, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстроване за ОСОБА_1 на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 27 жовтня 2010 року, виданого Виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 03 вересня 2010 року № 514.

Отже, за умови отримання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності останній відповідно до пункту 2.1.3 Кредитного договору № 96/П/20/2008 від 14 березня 2008 року був зобов`язаний протягом 3-х робочих днів з моменту повідомлення позичальника про факт реєстрації права власності на нерухоме майно, у порядку, передбаченому законодавством, діючому на момент реєстрації, але не пізніше 30 днів з моменту здійснення операції по списанню цінних паперів, зазначених у пункті 1.2 кредитного договору, з рахунку, відкритого у ВАТ КБ «Надра» з метою погашення цінних паперів в обмін на документ, що підтверджує право власності позичальника на нерухоме майно, нотаріально оформити договір іпотеки нерухомості, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 333,4 кв. м.

За таких обставин, враховуючи обов`язкові для виконання умови Кредитного договору ОСОБА_1 був позбавлений права відчужувати спірне нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 333,4 кв. м, оскільки квартира після отримання боржником свідоцтва про право власності на це майно вважалася обтяженою іпотекою, договір щодо якої боржник зобов`язувався оформити у передбачені пунктом 2.1.3 строки.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

?особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

?наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

?враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Цивільним законодаством закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц).

Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено такий висновок: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

1.фіктивного (стаття 234 ЦК України);

2.такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);

3.такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 569/6427/16.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16 від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

З матеріалів справи вбачається, що отримавши свідоцтво про право власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 відчужив спірне нерухоме майно на користь своєї матері ОСОБА_2 на підставі договору дарування.

Разом з позовом ТОВ «Девелоп Фінанс» надає копію запиту державного виконавця щодо наявності будь-якого майна, зареєстрованого за боржником в межах виконавчого провадження № 41253742, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/362/1252, виданого 14 листопада 2013 року Васильківським міськрайонним судом Київської області, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 2 470 120,58 грн.

На запит державного виконавця надійшли відповіді ДП «Держреєстри України», Філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця», державне агентство рибного господарства України, ГУ Держспоживслужби у Київській області, ГУ Держпраці у Київській області ГУ Держгеокадастру у Київській області повідомили про відсутність інформації щодо зареєстрованого за ОСОБА_1 майна.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто в схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Враховуючи вищенаведене, дії боржника суд вважає вчиненими всупереч принципу добросовісності учасників цивільних правовідносин, а в цілому вчинений правочин (договір дарування квартири) на переконання суду набуває ознак фраудаторного правочину, оскільки вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором. Внаслідок укладеного договору дарування квартири боржник перестає бути платоспроможним, а поведінка боржника при укладенні цього правочину суперечить його поведінці стосовно погодження на виконання умов, зокрема, пункту 2.1.3 Кредитного договору, належне виконання якого полягало в укладенні Договору іпотеки спірної квартири та узгодження таких дій з кредитором відповідно до умов Кредитного договору. Отже, такі дії боржника призвели до порушення права кредитора на набуття права іпотекодержателя стосовно спірної квартири.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Девелоп Фінанс» про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_5 суд вважає обґрунтованими, оскільки вказаний правочин спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення грошових коштів з боржника.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 644/5819/20.

Оскільки спірне нерухоме майно вибуло з власності боржника всупереч правилам ділового обороту та вимогам закону, в зв`язку з чим судом встановлено недійсність договору дарування квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 333,4 кв. м., то подальший договір купівлі-продажу спірної квартири, вчинений обдарованим на підставі фраундаторного правочину, теж підлягає визнанню недійсним в зв`язку з тим, що продавець не мала необхідного обсягу дієздатності на момент вчинення правочину.

Враховуючи вищевикладене, обсяг прав та обов`язків сторін повернутий в стан на час отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_5 , а отже порушене право позивача може бути поновлене шляхом задоволення його вимоги про встановлення іпотеки на спірну квартиру відповідно до пункту 2.1.3 Кредитного договору.

29 серпня 2022 року судом отримано заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності, в обґрунтування якої заявник посилається на те, що з позовом за захистом порушеного права позивач звернувся поза межами строку, встановленого статтею 261 ЦК України, оскільки попередній кредитор ПАТ КБ «Надра» знало про наявність оспорюваних договорів дарування та купівлі-продажу, про що свідчить подана ПАТ «КБ «Надра» позовна заява у справі № 369/1907/13-ц та у справі № 369/11879/13-ц. На підставі наведеного заявник просить суд застосувати до спірних правовідносин позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

На підставі частин другої-четвертої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Зазначені загальні правові висновки щодо порядку застосування позовної давності є усталеними у судовій практиці Верховного Суду, правові висновки якого мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Отже, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто, або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Відповідачем ОСОБА_1 надано до суду роздруківку копії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2013 року у справі № 369/11879/13-ц про відкриття провадження у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ «Укргаз» про звернення стягнення та визнання права власності на майно, а також копію ухвали від 28 квітня 2014 року у цій же справі про залишення позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» без розгляду.

Також ОСОБА_1 надав до суду копію позовної заяви ПАТ «КБ «Надра» про звернення стягнення та визнання права власності на майно, однією з вимог якої було визнання за ПАТ «КБ «Надра» права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_5 та визнати за ПАТ «КБ «Надра» право від свого імені пред`явити погашення ТОВ «Укргаз» звичайних іменних цільових облігацій, емітованих ТОВ «Укргаз» у кількості 33 340 штук загальною номінальною вартістю 1 000 200,00 грн, які знаходяться на рахунку в цінних паперах № 005114 , відкритому в ПАТ «КБ «Надра» та належні боржнику ОСОБА_1 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на час відкриття провадження у справі № 369/11879/13-ц первісному кредитору було відомо про порушення відповідачем умов договору та порушення його права на набуття прав іпотекодержателя за договором іпотеки спірної квартири, який відповідно до вимог пункту 2.1.3 умов Кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язувався укласти у передбачені договором строки відразу після отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Ухвалою від 28 квітня 2014 року позовну заяву ПАТ «КБ «Надра» залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача, тобто ПАТ «КБ «Надра», знаючи про порушення свого права стати іпотекодержателем спірної квартири, скористалося своїми правом на власний розсуд та мало передбачити процесуальні наслідки своїх дій.

Відповідно до вимог частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про встановлення факту порушення права позивача та обґрунтованості заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, оскільки дії, вчинені первісним кредитором, є обов`язковими для його правонаступника, яким є ТОВ «Девелоп Фінанс», в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Девелоп Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, закриття розділів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з одночасним припиненням та визнанням права власності, а також встановлення іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва