ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м.Суми

Справа №592/3/23

Номер провадження 22-ц/816/752/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-ІНЖИНІРИНГ»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Юрія Миколайовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2023 року в складі судді Костенка В.Г., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення складено 21 березня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кондратенка Юрія Миколайовича звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-ІНЖИНІРИНГ» (далі АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ») про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 25 жовтня 2022 року його було звільнено за власним бажанням (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). З ним не було проведено розрахунку за всіма належними працівнику при звільненні сумами, що також є підставою про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки, починаючи з 26 жовтня 2022 року по день фактичного розрахунку.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача заробітну плату за період з червня 2021 року по вересень 2022 року в розмірі 50 738,39 грн (з якої вже вираховано обов`язкові платежі), заробітну плату за жовтень 2022 року в розмірі 11 396,85 грн, компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 7846,91 грн; середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, починаючи з 26 жовтня 2022 року (наступний робочий день за днем звільнення) по день фактичного розрахунку; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати присудженої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 44 857 грн 45 коп.

Відмовлено у іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» судовий збір на користь держави у розмірі 1073 грн 60 коп.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кондратенка Ю.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не виконав свого обов`язку перевірити ключові аргументи позивача, підтверджені його детальними розрахунками, що на його думку, само по собі є порушенням Конвенції про захист прав людини і основовоположних свобод.

Звертає увагу на те, що у встановлений судом строк (до 02 лютого 2023 року) відповідач не надав ні суду ні позивачеві, відзиву на позовну заяву та не виконав ухвали суду про надання належної довідки про розмір заборгованості по заробітній платі позивача, яка згідно ухвали суду мала містити детальні розрахунки заборгованості і розміру середньої заробітної плати. Матеріали справи не містять клопотань відповідача і ухвали суду про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву, а суд ухвалив рішення лише на підставі поданого 14 березня 2023 року (з порушенням встановлених строків) відзиву на позовну заяву, позбавивши позивача можливості викласти свої заперечення.

Вказує на те, що суд першої інстанції не досліджував наведених у позовній заяві розрахунків, а також не взяв до уваги, що надана відповідачем довідка не містить витребуваної за ухвалою суду від 03 січня 2023 року інформації.

Вважає, що суд не дослідив та не надав належної оцінки як залишку заборгованості відповідача перед позивачем, так і періоду протягом якого мало місце невиконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати праці та безпідставно відмовив у відшкодуванні сум середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, починаючи з 26 жовтня 2022 року по день фактичного розрахунку, виходячи з 508,61 грн середньоденного заробітку за наданими позивачем розрахунками.

Наголошує на тому, що відповідач не надав суду доказів стосовно нарахування та виплати позивачеві заробітної плати, перерахування коштів на його банківський рахунок у зазначені у позовній заяві періоди роботи. Матеріали справи не містять контррозрахунків відповідача на спростування вимог позивача.

На думку скаржника, відповідач не надав належних доказів, що порушення конституційних прав позивача сталося внаслідок ведення бойових дій або інших непереборних обставин, оскільки підприємство не припинило своєї роботи і використовувало працю найманих працівників, зокрема, позивача. А тому вважає, що відповідач має виплатити йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ». 25 жовтня 2022 року його було звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) (а.с. 9).

Згідно розрахункового листа за жовтень 2022 року заборгованість з виплати заробітної плати складає 44 857,45 грн (а.с. 10).

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем було надано Індивідуальні відомості про застраховану особу (Форма ОК-5) (а.с. 13-15). Крім того, на підставі відомостей, які містяться у Формі ОК-5, стороною позивача здійснено розрахунки розміру заробітної плати, яка, на його думку, мала бути виплачена позивачеві за вирахуванням податків і зборів:

-за період червень-грудень 2021 року 60 673,78 грн;

-за період січень-вересень 2022 року 70 484,13 грн.

На підтвердження розміру виплачених сум заробітної плати стороною позивача надано банківську виписку позивача за період з 30.07.2021 по 06.10.2022 року (а.с. 19-21).

За підрахунками позивача відповідач не перерахував на банківський рахунок позивача за період червень -грудень 2021 року 9533,75 грн, а за період січень-вересень 2022 року 41 204,64 грн, на загальну суму 50 738,39 грн.

Крім того, вважає, що мала бути виплачена компенсація за 23 календарних дні невикористаної відпустки на суму 7846,91 грн.

В свою чергу відповідачем було надано суду довідку про суму заробітної плати, яка належить до виплати ОСОБА_1 на день звільнення (після відрахування ПДФО та військового збору), відповідно до якої розмір заборгованості з виплати заробітної плати складає 44 857, 45 грн. Середньоденна заробітна плата без відрахування ПДФО та військового збору складає 452, 88 грн (а.с. 35).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення позивача АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» не виплатило йому належних сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, а саме у розмірі 44 857 грн 45 коп. (після відрахування ПДФО та військового збору), сума зазначена з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, що підтверджується відповідною довідкою про заробітну плату колишнього робітника від 28.02.2023 № 16-07/104.

Згідно ст. 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що на день звільнення позивача розмір заборгованості із заробітної плати складав 44 857,45 грн (після відрахування ПДФО та військового збору), що підтверджується як довідкою відповідача, підписаною уповноваженою особою, так і розрахунковим листком за жовтень 2022 року, який містить дані, передбачені ст. 110 КЗпП Украни. У вказану суму входить і заборгованість за жовтень 2022 року, яка без відрахування податків і зборів становить 11 396,85 грн.

Стосовно розрахунків позивача, проведених на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) та банківської виписки, слід зазначити, що ні Форма ОК-5, ні банківська виписка не є бухгалтерськими документами про нарахування та виплату заробітної плати. Водночас довідка відповідача про суму заробітної плати, яка належить до виплати ОСОБА_1 на день звільнення, підписана уповноваженою особою, є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Скаржник зазначає, що відповідач не надав суду першої інстанції копії наказів, на підставі яких проводилась оплата праці позивача у 2022 році, бухгалтерську довідку про структуру заробітної плати і всі нараховані і виплачені при звільненні грошові кошти, а також суми заборгованості з обов`язковими детальними розрахунками та розшифруванням всіх нарахувань/утримань, виплат за періодами роботи, окремо по кожному виду виплат, проте до суду апеляційної інстанції з відповідним клопотання про витребування вказаних доказів з обґрунтуванням причин неможливості подання їх суду першої інстанції, він не звертався.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач не довів належними та допустимими доказами заявлений ним розмір заборгованості з виплати заробітної плати.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі у сумі 44 857 грн 45 коп.

Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Так, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»)».

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 жовтня 2022 року, справа № 905/857/10, провадження № 12-56гс21, зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні ст. 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили, а також, дійшла висновку, що: «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Із викладеного вбачається, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі ст. 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Разом з цим, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо (ст. 82 ЦПК України). Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) - це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежні від її волевиявлення і контролю, а також непереборні при вживанні всіх розумних заходів щодо їх запобігання. Визначення обставин непереборної сили наведено у статті 79 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (укладена у Відні 11 квітня 1980 року). Для визначення яких-небудь обставин форс-мажорними необхідно обов`язкова наявність ряду чинників: непереборність сили, що викликала ці обставини; неможливість контролювати ситуацію, впливати на неї; виникнення перешкоди не могло бути передбачено під час укладення зобов`язання.

Із урахуванням положень ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та пункту 6.10 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), документом, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), який видає Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, вимоги до якого встановлені пунктом 6.11 Регламенту.

За таких обставин, роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, палата засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24 лютого 2022 року (а.с. 37).

Постановою прокурора Окружної прокуратури міста Суми Левченка А. від 14 квітня 2022 року визнано АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» потерпілим у кримінальному провадженні № 0000032 від 05 березня 2022 року за ч. 1 ст. 438 КК України за фактом застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та віддання наказів про вчинення таких дій, що полягали у вчиненні обстрілів мирного населення та цивільної інфраструктури 05 березня 2022 року, що призвело до зруйнування будівель і споруд АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» по пр-ту Курському, 30, м. Суми (а.с. 36).

30 листопада 2022 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» сертифікат № 5900-22-1596, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України (а.с. 38-39).

24 січня 2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою було видано AT «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-23-0322, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Договору на поставку № 1467/21 запасних частин до насосного обладнання для планово-попереджувального ремонту енергоблоку № 1 Білоруської АЕС від 03.11.2021 (а.с. 38-39).

13 лютого 2023 року Сумською Торгово-промисловою палатою видано «СМНВО - Інжиніринг» сертифікат № 5900-23-0741, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме, забезпечення граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів, а саме зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України по Контракту № 104/2113050-051.01.5635 від 19 травня 2021 року укладеному між АТ «СМНВО-ІНЖИНІРИНГ» та ВАТ «Нафтан» (а.с. 41).

Надані відповідачем докази доводять, що у період за який позивач просить стягнути середній заробіток (починаючи з 26 жовтня 2022 року) порушення зобов`язання щодо розрахунку при звільненні сталося внаслідок ведення бойових дій та дії обставин непереборної сили, що на підставі частини 3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності за цим зобов`язанням.

Згідно приписів ст. 15 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством.

За встановлених обставин та з врахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи ціну позову, дана справа відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Юрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов