Провадження №22-ц/824/9226/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Михайлюк Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у місті Києві та Київської міської прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

В обґрунтування позову зазначив, що Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 від 22.09.2014, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України. 19.09.2015 за результатами досудового розслідування Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві позивачу було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. 21.09.2015 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва відносно позивача обирався запобіжний захід - домашній арешт. Згодом вироком Деснянського районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року ОСОБА_1 було виправдано та визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.12.2020 вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року залишений без змін. Постановою Верховного Суду від 12.05.2021 ухвалу Київського апеляційного суду від 23.12.2020 також залишено без змін. Отже, загалом, позивача було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, починаючи з 19.09.2015 по 23.12.2020.

Позивач вказує, що через незаконні дії Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києвіу нього погіршились відносини з оточуючими людьми, з ним перестали спілкуватися його друзі, він зазнавав знущань з боку його родичів та їх знайомих, які вважали його злочинцем, мав постійно виправдовуватись перед ними та давати пояснення. Внаслідок проведення обшуку за місцем проживання позивач був вимушений виправдовуватися перед сусідами, відчуваючи почуття сорому. У зв`язку з обранням щодо позивача запобіжного заходу у виді домашнього арешту, позивач зазнав обмежень свободи пересування, вільного вибору місця проживання, права вільно залишати територію України, був тимчасово ізольований. Більше того, протягом всіх років незаконного засудження, а саме 5 років 3 місяців та 4 днів (всього 63 місяці), позивач був змушений постійно докладати додаткових зусиль для підтвердження та доведеності своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину та, разом з цим, зазнавав сильних переживань і негативних емоцій при необхідності з`являтися до органу досудового розслідування. Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги тривалість часу незаконного засудження, що значно порушило звичний уклад життя позивача, позбавило його можливості реалізації своїх звичок і бажань, вимагало від нього додаткових зусиль для організації ж та погіршило відносини з оточуючими людьми і відношення останніх до його особистості, позивач вважає, що йому було нанесено моральну шкоду в розмірі 1 700 000,00 грн. за весь час перебування під слідством та судом.

Крім того, позивач зазначає, що під час здійснення кримінального провадження, 19.09.2015 у ході обшуку, проведеного за місцем проживання, у позивача було вилучено ноутбук «НР» та системний блок до ПК «Grand 602B Black » слідчим СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві Труновим Ю.А. Постановою прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва Байжанова О.А. від 19.10.2015 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000099 iз встановленням їх місця зберігання - камери схову речових доказів Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Згідно з резолютивною частиною вироку Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року, судом ухвалено рішення про повернення позивачу речових доказів у кримінальному провадженні - ноутбуку «НР» та системного блоку до ПК «Grand 602B - Black ». Проте, ані працівниками поліції, ані працівниками прокуратури вказані речові докази повернуто не було. Тому, на поштову адресу Деснянської окружної прокуратури міста Києва позивачем було надіслано звернення щодо повернення речових доказів, а саме ноутбуку «НР» та системного блоку до ПК «Grand 602B Black ». У відповідь на його звернення, яке скеровано до Деснянського УП ГУ НП у м. Києві за належністю, позивачу повідомили, що дані речові докази не приймались та не були зареєстровані. Таким чином, позивач вважає, що ноутбук «НР» та системний блок до ПК «Grand 602B Black », які підлягали поверненню, є втраченими під час знаходження у розпорядженні органу дізнання. У такому випадку, в силу положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач має право на відшкодування вартості майна, яке було втрачене, всього вартість втраченого майна він оцінює в сумі 21600,00 грн.

З врахуванням нової редакції позовної заяви позивач просив суд:

- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового i розслідування, прокуратури і суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 1 700 000,00 грн.

- стягнути на користь ОСОБА_1 відшкодування вартості втраченого майна (ноутбук «НР» та системний блок до ПК «Grand 602B Black »), що знаходилось у розпорядженні Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, в сумі 21 600,00 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позов задоволено частково; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 422 100,00 грн. на відшкодування моральної шкоди;вВ іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України направила апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

09.06.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання 06.07.2023 року представник Київської міської прокуратури не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Деснянським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000099, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.09.2014, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366 КК України.

19.09.2015 за результатами досудового розслідування Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України.

19.09.2015 у ході обшуку, проведеного за місцем фактичного проживання позивача, у нього було вилучено ноутбук «НР» та системний блок до ПК «Grand 602B Black ». Постановою прокурора прокуратури Деснянського району м. Києва Байжанова О.А. від 19.10.2015 зазначене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000099 iз встановленням їх місця зберігання у камері схову речових доказів Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.

У позовній заяві зазначено, що 21.09.2015 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_1 був обраний запобіжний захід - домашній арешт. Строк дії запобіжного заходу (домашнього арешту) щодо ОСОБА_1 сплив 20.11.2015 та не продовжувався.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у справі № 754/17293/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Запобіжний захід ОСОБА_1 у виді застави до набрання вироком законної сили скасовано. Постановлено речові докази: ноутбук «НР» та системний блок до ПК «Grаnd 602В Вlасk », диплом ДВС 1145681 - повернути ОСОБА_1 .

Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 23.12.2020. Постановою Верховного Суду від 12.05.2021 ухвалу Київського апеляційного суду від 23.12.2020 також залишено без змін.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 року у справі №754/17293/15-к набрав законної сили 23.12.2020.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу були спричиненні моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, тому врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважав, що вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає до задоволення, а розмір такого відшкодування необхідно визначити пропорційно до встановлених законодавством розмірів заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто станом на день ухвалення рішення по суті. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів реальної вартості вилученого у позивача майна, а також доказів про повну втрату товарної вартості майна та неможливості його подальшої експлуатації.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Не заперечуючи наявності підстав для отримання відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, апелянт посилався на неналежне визначення судом розміру такого відшкодування. В той же час вищевказана позиція апелянта не може бути прийнята апеляційним судом з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Згідно з пунктом 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом (ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України).

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Відповідно до ч. 2 статті 13 вказаного закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року, справа № 686/23731/15-ц та постанові від 15 грудня 2020 року, справа № 752/17832/14-ц було роз`яснено, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Такий розмір є гарантованим мінімумом зі сторони держави, нижче якого не може розраховуватись розмір відшкодування моральної шкоди. При цьому суд, враховуючи конкретні обставини справи, може визначити й більший розмір відшкодування.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що вищевказаним законом встановлено лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, тобто розмір, від якого реальне відшкодування не може бути меншим. За таких умов позиція апелянта щодо того, що розмір відшкодування не може відрізнятися від розміру, встановленого законом, не ґрунтується на вимогах законодавства.

Як вже було зазначено вище, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи, представник Національної поліції зазначив, що вбачає наявність підстав для виходу апеляційного суду за межі доводів і вимог апеляційної скарги.

Дійсно, чинним процесуальним законодавством передбачені конкретні, чітко врегламентовані підстави для виходу апеляційного суду за межі вимог і доводів апеляційної скарги. В той же час наявності таких підстав у даному випадку колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько