Справа № 288/783/23
Провадження № 2/288/198/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудника М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

представника відповідача - Чурпіта Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Попільнянська селищна рада, Житомирського району, Житомирської області, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Попільнянська селищна рада, Житомирського району, Житомирської області, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

04 липня 2023 року від представника відповідача надійшла заява в якій він просить закрити провадження в даній справі в зв`язку з відсутністю предмету спору з тих підстав, що реєстрація спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0001 стала можливою у зв`язку з невідповідністю розташування земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_1 з кадастровими номерами :03:013:0075, :03:013:0076 та не приведення їх у відповідність, про що відповідачу не було відомо. В результаті дій територіального підрозділу, в Національній кадастровій системі, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :03:013:0001 знаходиться в архівному шарі та просить звільнити їх від стягнення судових витрат.

Представник Відповідача в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання про закриття провадження в даній справі в зв`язку з відсутністю предмету спору та просив його задовольнити, проти поданої представником позивача заяви заперечував.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій вказала, що нею отримано підтвердження того, що відомості про спірну земельну ділянку набули статусу архівних. Враховуючи вищенаведене, позивач не підтримує заявлених вимог про скасування державної реєстрації земельної ділянки, в зв`язку з тим, що 23 червня 2023 року інформацію про земельну ділянку видалено із НКС ДЗК та перенесено її до архівного шару, тобто задоволенням відповідачем після пред`явлення позовної заяви та розгляду справи по суті.

Представник третьої особи - Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, при прийнятті рішення поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання в якому просив розгляд справи провести без його участі, клопотання відповідача підтримав у повному об`ємі.

Суд, вислухавши представника відповідача, вивчивши подане представником відповідача клопотання, заяву представника позивача та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Позивач в поданому позові просить скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0001, загальною площею 0.1250 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номеру :03:013:0001.

25 липня 2023 року представником відповідача додано до матеріалів справи докази скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :03:013:0001 на підставі сформованого звернення ЗВ-3 щодо видалення інформації про земельну ділянку, шляхом перенесення її до архівного шару НКС ДЗК, звернення опрацьовано позитивно, інформація про земельну ділянку перенесена до архіву НКС ДЗК, поземельну книгу закрито.

Згідно абзацу 6, 7, 8 пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації набувають статусу архівних та рішенням Державного кадастрового реєстратора та відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Статтею 255 ЦПК України визначені підстави закриття провадження у справі, зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: - відсутній предмет спору (пункт 2 частини першої); - позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 522/8782/16-ц зазначив, що відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема, шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Також Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 вказав, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Заява представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України відсутністю предмета спору, мотивована тим, що після пред`явлення позову ними скасовано державну реєстрацію спірної земельної ділянки, при цьому позивач звертаючись до суду просила скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номеру.

Представник позивача в поданій заяві вказує, що позивач не підтримує свої позовні вимоги, при цьому посилання на норми Цивільного процесуального кодексу України, якими вона визначає порядок припинення вказаного спору, враховуючи, що сторонам надано ряд процесуальних можливостей для цього, нею не наведено, як не зазначено представником позивача і її позицію щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також, представник позивача подала до суду заяву про компенсацію понесених судових витрат в якій посилається на норми частини третьої статті 142 ЦПК України, тобто фактичний зміст поданої заяви свідчить про відмову позивача від позову, унаслідок його задоволення відповідачем після пред`явлення позову, наслідком якої є відшкодування відповідачем понесених витрат позивачем.

При цьому в заяві представником позивача не обґрунтовано вирішення заяви у порядку, передбаченому нормами статті 206 ЦПК України, із застосуванням пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України не підлягає задоволенню, оскільки представником позивача не визначено, що між сторонами не залишилось неврегульованих питань.

Разом з тим, суд враховує подану представником позивача заяву про відмову від позову та приходить до висновку, що заявлена нею відмова від позову підлягає розгляду в порядку пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України, якою визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

З огляду на викладене, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу, суд вважає за необхідне закрити провадження у даній справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України в зв`язку з відмовою позивача від позову, при цьому судом не встановлено підстав для не прийняття відмови позивача від позову та прийняття судом відмови від позову інтересів сторін, а також інших осіб і держави не порушує.

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Щодо поданої представником позивача заяви про компенсацію понесених судових витрат на підставі частини третьої статті 142 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку , що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Отже, відшкодування відповідачем позивачу судових витрат є за своєю природою цивільно-правовою відповідальністю і засобом, який забезпечує виконання суб`єктом цивільних правовідносин своїх обов`язків.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України, зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Положеннями частини першої статті 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Представник позивача вказує на те, що відповідачем задоволено заявлені вимоги після пред`явлення позову, на підставі чого просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 14573.60 гривень, а саме 1073.60 гривень сплаченого судового збору та 13500.00 гривень витрат на правничу допомогу.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України)

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

До матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги № 84 від 06 лютого 2023 року, укладений між адвокатом Ковальовою Я.В. та Нетреба О.Г. за умовами якого за надання юридичних послуг клієнт сплачує гонорар з розрахунку 500 гривень за годину роботи адвоката з врахуванням в даній справі співмірності наступних факторів: - складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); - часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціни позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Сторони можуть дійти згоди в усній або письмовій формі про додаткову оплату послуг адвоката, підтвердженням чого є фактично сплачені кошти клієнтом адвокату.

Відповідно до доданих до матеріалів справи квитанцій, ОСОБА_1 сплачено: - 16 лютого 2023 року, кошти в розмірі - 2985.00 гривень; - 14 березня 2023 року, кошти в розмірі - 497.50 гривень; - 01 травня 2023 року, кошти в розмірі 2500.00 гривень; - 25 травня 2023 року, кошти в розмірі 2487.50 гривень; - 21 червня 2023 року, кошти в розмірі 2487.50 гривень; - 18 липня 2023 року, кошти в розмірі 2487.50 гривень.

В Акті здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 25 травня 2023 року зазначено, що адвокатом було виконано наступні юридичні послуги: - вивчення та аналіз технічної документації; - вивчення питання необхідності витребування доказів; - обрання способу захисту; - надання консультацій; - написання адвокатського запиту; - написання позовної заяви; - участь в судових засіданнях 03 травня 2023 року, 26 травня 2023 року, всього витрачено часу 17 годин на суму 8500.00 гривень.

В Акті здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 25 липня 2023 року зазначено, що адвокатом були виконані наступні юридичні послуги: - участь у судових засіданнях 22 червня 2023 року, 18 липня 2023 року, всього витрачено 10 годин часу 5000.00 гривень.

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), адвокатом виконано наступні послуги: - участь у судових засіданнях 22 червня 2023 року, 18 липня 2023 року 10 годин.

Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Представник відповідача в судовому засіданні скористався своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та вказав, що їх розмір є завищеним та неспівмірним з виконаними адвокатом послугами.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову, а тому враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та конкретні обставини справи, зокрема ціну позову, тривалість судових засідань, час витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і заявлених нею клопотань, складність справи, ціну позову та враховуючи заявлене Відповідачем клопотання про зменшення витрат, суд з огляду на розумну необхідність судових витрат, обмежує їх розмір з 13500.00 гривень до 3500.00 гривень.

Окремо суд звертає увагу на те, що представником позивача при звернення до суду було визначено понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3500.00 гривень.

Таким чином, заява представника позивача про компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1073.60 гривень.

Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічна норма закріплена в частині третій статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що провадження у справі закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 536.80 гривень.

Крім того, з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 536.80 гривень.

Керуючись статтями 133, 137, 142, 255, 257 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволення клопотання представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області Чурпіта Юрія Миколайовича про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору відмовити.

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Попільнянська селищна рада, Житомирського району, Житомирської області, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві та Київській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Попільнянська селищна рада, Житомирського району, Житомирської області, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки закрити в зв`язку з відмовою позивача від позову.

Роз`яснити Позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про компенсацію понесених судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у місті Києві та Київській області (, місто Київ, вулиця Серпова,3/14) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 3500.00 гривень та 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 536.80 гривень.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Попільнянському районі Житомирської області, ГУК у Жит.обл/ТГ смтПопільня22030101, , рахунок отримувача UA0006743, повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_2 ) 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 536.80 гривень, згідно квитанції № 74А6-НА82-5896-Т2А4 від 16 березня 2023 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник