П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2023 року м. Київ

Справа №757/32671/17-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/4696/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Поліщук Н.В. , Шкоріної О.І. за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Підпалого В.В., 24 листопада 2020 року в м. Києві, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Форест Стюардшіп Каунсіл до ОСОБА_1, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, правонаступником якого є Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про дострокове припинення дії свідоцтва та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У червні 2017 Форест Стюардшіп Каунсіл А.С. звернулося до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просило:

достроково припинити дію свідоцтва України на знак товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю;

зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомити в офіційному бюлетені «Промислова власність» про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю та внести відповідні зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знак для товарів і послуг про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2.» від 25 вересня 2013 року. Знак для товарів і послуг зареєстрований для товарів 19, 31, 35 класу МКТП. Однак протягом останніх трьох років відповідач ОСОБА_1 не здійснював використання знаку для товарів та послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2.» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 способами, що визнаються використанням знаку відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг».

Зазначає, що наявність зареєстрованого знаку за свідоцтвом № НОМЕР_1 є перешкодою для позивача для реєстрації та подальшого використання схожого і тотожного із ним позначення. А тому, подаючи позов у даній справі, позивач має намір захистити свій законний інтерес у набутті ним прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» та в подальшому його використання на території України.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року позов Форест Стюардшіп Каунсіл до ОСОБА_1, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про дострокове припинення дії свідоцтва та зобов`язання вчинити дії - задоволено.

Достроково припинено дію свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю.

Зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі України повідомити в офіційному бюлетні «Промислова власність» про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю та внести відповідні зміни до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг про дострокове припинення дії свідоцтва України на знак для товарів і послуг № НОМЕР_1 повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Форест Стюардшіп Каунсіл А.С. судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Стягнуто з Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на користь Форест Стюардшіп Каунсіл А.С. судовий збір в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що знак для товарів і послуг за свідоцтвом № НОМЕР_1 зареєстрований для наступних товарів перелік яких є досить широким та не обмежується виготовленням товарів із лісоматеріалу робінії. Таким чином, у ОСОБА_1 відсутні перешкоди у використанні знаку для товарів і послуг для товарів 31 класу через обмеження імпорту чи інші вимоги до товарів і послуг, встановлені законодавством. Доказів наявності поважних причин невикористання знаку за свідоцтвом № НОМЕР_1 для товарів 19 класу та послуг 35 класу відповідачем суду не надано.

Не погодився із вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_1 , його представником - адвокатом Пахаренко О.В. подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник відповідача вказує на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням і порушенням матеріальних та процесуальних норм, та підлягає скасуванню, зважаючи на таке.

У правовідносинах, що виникли між сторонами у справі, підлягають застосуванню положення статті 198 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами - членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію), яка встановлює п'ятирічний строк для припинення торгівельної марки у разі не введення торгової марки у використання. Оскільки передбачений статтею 198 Угоди про асоціацію п'ятирічний строк не введення торгової марки у використання, який є обов'язковим для подання позову, не сплив і в ході розгляду не доведено таке невикористання до його спливу, то висновок суду першої інстанції про дострокове припинення дії свідоцтва не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також представник відповідача вказує на те, що власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак «ІНФОРМАЦІЯ_1» - паном ОСОБА_5 було укладено два ліцензійних договори з резидентами Україна на використання зазначеного знаку та здійснено замовлення дошки із масиву робінії (акація) в українського постачальника, проте вказані обставини залишились поза увагою суду.

Зареєстрований знак за свідоцтвом України № НОМЕР_1 необхідний власнику для маркування продукції, яка виготовляється в Україні та експортується за її межі. Однак, станом на час розгляду справи в суді першої інстанції діяв ряд обмежень та заборон, пов`язаних із експортом деревини та лісоматеріалів за кордон. Оскільки експорт деяких порід дерев, які є товаром для якого призначена торговельна марка відповідача, заборонений законодавством, виходячи із положень Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», дія свідоцтва № НОМЕР_1 на торговельну марку «ІНФОРМАЦІЯ_1» не може бути достроково припинена, оскільки невикористання знака відповідачем було зумовлене виключно законодавчими заборонами, які не залежать від волі власника свідоцтва.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Форест Стюардшіп Каунсіл - адвокат Падох О.І. вказує на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», яким визначено строк невикористання знаку для товарів і послуг без поважних причин безперервно щодо всіх товарів і послуг, внесених до реєстру, протягом трьох років від дати публікації про видачу свідоцтва. Станом на дату подання позовної заяви 9 червня 2017 року норми Угоди про асоціацію не могли застосовуватись в Україні як норми прямої дії, оскільки всупереч ст. 8 Конституції України, Угода не стала частиною національного законодавства, адже вона не була чинним міжнародним договором (Угода набула чинності лише з 1 вересня 2017 року). Також станом на дату подання позовної заяви 9 червня 2017 року норми Угоди про асоціацію ще не були імплементовані в чинне національне законодавство. За таких умов, станом на 9 червня 2017 року Угода про асоціацію не була частиною національного законодавства в розумінні Закону України «Про міжнародні договори в Україні», а чинне національне законодавство містило інші умови, аніж передбачені Угодою.

Подані відповідачем докази в суді першої інстанції на підтвердження використання Спірного знака містять численні суперечності та не доводять його реальне використання. Саме лише укладення ліцензійних договорів не може вважатися використанням Спірного знака. Більше того, подані відповідачем договори або не підписані з іншої сторони, або підписані неуповноваженою особою, яка не є власником Спірного знака. Відсутність же у ліцензійних договорах істотної умови про якість товарів і послуг є безумовною підставою для визнання таких договорів неукладеними.

Відповідач не довів поважних причин, що перешкоджають використанню Спірного знака незалежно від волі власника свідоцтва, оскільки ним не було доведено факту законодавчого обмеження щодо всього переліку товарів і послуг, для яких знак зареєстровано, та зокрема щодо лісоматеріалу робінії. Більше того, відповідач не обмежений одним способом використання знаку для товарів і послуг шляхом імпорту і в силу ч. 4 ст. 16 Закону про знаки мав право використовувати Спірний знак будь-яким способом, наведеним у відповідній частині статті.

За таких умов позивач переконаний, що у відповідності із ст. 263 ЦПК України рішення Печерського районного суду міста Києва 24.11.2020 року є законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм процесуального права, та з правильним застосуванням норм матеріального права.

Також представник позивача вказує на те, що у зв`язку із розглядом справи між представником позивача та позивачем укладено Договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого позивач сплачує винагороду за правову допомогу по справі, що надається йому представником. Орієнтовано витрати позивача на правову (правничу) допомогу складатимуть приблизно від 50000,00 грн до 100000,00.

На стадії апеляційного перегляду справи, ухвалою суду постановленою усно та занесеною до протоколу судового засідання від 22 травня 2023 року було здійснено заміну відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - УКРПАТЕНТ) на його правонаступника Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - УКРНОІВІ), у зв`язку з передачею повноважень щодо реєстрації торгівельних марок згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2022 року № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності /т.3 а.с.70-71/.

У відзиві на апеляційну скаргу УКРНОІВІ підтримало позицію позивача у справі, вказуючи на те, що при зверненні до суду з позовом діяла редакція ч.4 ст.18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», якою був визначений трирічний строк протягом якого знак не використовувався, що є достатньою підставою для дострокового припинення дії свідоцтва /т.3 а.с.82-89/.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Дронов І.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача - адвокат Падох О.І. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

УКРНОІВІ свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, свою позицію щодо апеляційної скарги виклали у відзиві. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником свідоцтва України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_2» від 25 вересня 2013 року, який зареєстрований для товарів 19, 31 та послуг 35 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, що підтверджується Випискою з Державного реєстру свідоцтв на знаки для товарів і послуг та іншими матеріалами НОІВ /т.1 а.с.31-65/.

На підтвердження доводів щодо невикористання відповідачем ОСОБА_1 спірного знаку позивач надав наступні докази:

- копію листа Міністерства екології та природних ресурсів України від 07 грудня 2016 року № 8-02-1152-16, у якій зазначається, що дозволів на спеціальне використання природніх рослинних ресурсів ОСОБА_6 не надавався, ліміт на використання природних рослинних ресурсів загальнодержавного значения ОСОБА_1 не отримував, погодження про вирубування дерев i чагарників ОСОБА_7 не надавалося /т.1 а.с.66-67/;

- копію листа Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» від 30 листопада 2016 року № 3127/24, в якому вказується, що станом на 30 листопада 2016 року до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів i послуг не вносились відомості щодо передачі права власності та видачі ліцензій на використання знака для товарів i послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_1 /т.1 а.с.68/;

- копії листів Державного агентства лісових ресурсів України від 07 лютого 2017 року № 02-19/658-17 та № 02-19/659-17, в яких вказується, що Держлісагентство не видавало на ім`я ОСОБА_1 дозволи зазначені у запиті адвоката позивача та лісова сертифікація з використанням позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» від імені ОСОБА_1 не проводилась /т.1 а.с.69-73/;

- копію листа Асоціації товарної нумерації України «ДжіЕс1 Україна» від 01 грудня 2016 року № 241/01, згідно якого станом на 01 грудня 2016 року в реєстрі Асоціації «ДжіЕс1 Україна» відсутні зроблені в період 2012-2016 роки записи про товарні позиції суб`єктів господарювання - асоційованих членів Асоціації «ДжіЕс1 Україна», що являють собою будівельні лісоматеріали; лісоматеріали оброблені; лісоматеріали розпиляні; деревина виробна (на побутові потреби); деревина фанерувальна; деревина, частково оброблена, дерев`яна фанера одношарова; дошки дерев`яні (панельні, личкувальні, підлогові); дранки дерев`яні; вироби з дерева; дерево; стовбури дерев; деревина необроблепа; деревина нерозпиляна; сільськогосподарські, садівничі та лісові продукти та у назвах яких присутній словесний елемент «ІНФОРМАЦІЯ_1». Це означає, що Асоціація «ДжіЕс1 Україна» у період з 01 січня 2012 року по 01 грудня 2016 року не присвоювала ідентифікаційних номерів в Системі GS1 товарам зазначених видів, у складі назв яких заявлено словесний елементи «ІНФОРМАЦІЯ_1» /т.1 а.с.74,75/;

- копію листа Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 01 грудня 2016 року № 3433-08/38883-09, згідно якого сертифікати відповідності на продукцію із позначенням "ІНФОРМАЦІЯ_1", видані на ім`я ОСОБА_1 , в Ресстрі державної системи сертифікації не зареєстровані //т.1 а.с.76-78/;

- копію листа Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 01 грудня 2016 року № 3433-08/38890-09, згідно якого в Реєстрі державної системи сертифікації інформація про сертифікати відповідності на продукцію із позначенням «ІНФОРМАЦІЯ_1» відсутні /т.1 а.с.79-81/;

- копію листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 02 грудня 2016 року № 602-123-12/23780, згідно якоого Держпродспоживслужба не видавала на ім`я ОСОБА_1 висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на сировину та продукцію закордонного виробництва, у назві та на упаковках яких міститься позначення «ІНФОРМАЦІЯ_1» /т.1 а.с.82-83/.

Позивач також подав копію рішення Державної служби інтелектуальної власності від 11 січня 2017 року про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір - креслення «ІНФОРМАЦІЯ_1», за яким права автора перешли до позивача /т.1 а.с.84/

Представник ОСОБА_1 - адвокат Войков А.П. на підтвердження використання спірного знаку для товарів і послуг на території України, надав наступні копії:

- Ліцензійних договорів про письмове і графічне використання знака « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (зображення знаку наведено в договорі) між Відповідачем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (ліцензіат) відповідно до цього договору ліцензіату надано право на використання знаку у комерційних угодах щодо виробів з деревини, створених чи розподілених ним. Бренд використовується шляхом маркування виробів з деревини та у кореспонденції з іншими діловими партнерами і клієнтами ліцензіата /т.1 а.с.208-21/;

- Ліцензійного договору про письмове і графічне використання знака « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (зображення знаку наведено в договорі) між Відповідачем ОСОБА_1 та приватним підприємством «Вімар-Трейд» (ліцензіат). Відповідно до цього договору ліцензіату надано право на використання знаку у комерційних угодах щодо виробів з деревини, створених чи розподілених ним. Бренд використовується шляхом маркування виробів з деревини та у кореспонденції з іншими діловими партнерами і клієнтами ліцензіата /т.1 а.с.217-222/;

- Ліцензійного договору (у перекладі) укладеного між відповідачем ОСОБА_1 та приватним підприємством «Вімар-Трейд», фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 (ліцензіат) Відповідно до цього договору ліцензіату надано право на використання знаку «ІНФОРМАЦІЯ_1» з припискою у комерційних угодах щодо виробів з деревини, створених чи розподілених ним. Бренд використовується шляхом маркування виробів з деревини та у кореспонденції з іншими діловими партнерами і клієнтами ліцензіата. Бренд може використовуватись у всьому світі /т.1 а.с.223-225/.

- замовлення EUROBINIA (євробінія) від 02 квітня 2016 року, яке підтверджує факт замовлення Відповідачем дошки із масиву робінії у ПП «Вімар-Трейд» з підтвердженням цього замовлення /т.1 а.с.226-228/;

- контракту № 040416 від 04 квітня 2016 року між ПП «Вімар-Трейд» та Робінія Девелопмент ФССі , в особі ОСОБА_1 про купівлю-продаж продукції /т.1 а.с.229-238/.

В ході розгляду справи сторона відповідача наголошувала на наявності обставин, що перешкоджають використанню знака незалежно від волі власника свідоцтва, зокрема вказано на обмеження і заборони, пов`язані з експортом деревини та лісоматеріалів за кордон. Так, відповідач посилається на ст. 2 Закону України «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08 вересня 2005 року № 2860-IV, відповідно до положень якого вивезення за межі митної території України лісоматеріалів та пиломатеріалів цінних та рідкісних порід дерев забороняється. Серед заборонених до вивезення за межі митної території України відповідач вказує білу акацію, або робінію звичайну.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про міжнародні договори України» та пункту (b) статті 2 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1969 року ратифікація є однією з форм надання згоди держави (України) на обов'язковість для неї міжнародного договору. Відповідно до інших положень цієї Конвенції:

- одним із основних принципів діяльності держав у сфері права міжнародних договорів є загальновизнана норма pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися; стаття 26);

- учасник Конвенції не може посилатися на положення свого внутрішнього права як виправдання для невиконання ним договору (стаття 27).

За приписами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства; якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Аналогічні за змістом приписи містить і стаття 10 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2, 7статті 10 Цивільного процесуального кодексу України: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії їхніми державами - членами, з іншої сторони (далі - Угода про асоціацію), яка була вчинена 21 березня 2014 року та 27 червня 2014 року в м. Брюсселі й ратифікована Україною 16 вересня 2014 року згідно із Законом України «Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною» містить наступні положення.

Згідно зі ст. 157 цілями цієї Глави, зокрема, є досягнення належного та ефективного рівня охорони і захисту прав інтелектуальної власності.

Для цілей цієї Угоди права інтелектуальної власності включають, зокрема, торговельні марки (ст. 158)

В силу ст. 198 сторони передбачають, що реєстрація торговельної марки підлягає анулюванню, якщо протягом безперервного п`ятирічного періоду вона не була введена у використання на відповідній території для товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована, і відсутні належні причини для невикористання; проте жодна особа не може заявити, що права власника на торговельну марку мають бути анульовані, якщо протягом проміжку часу між закінченням п`ятирічного періоду і поданням заяви про анулювання розпочалося або було поновлено реальне використання торговельної марки; початок використання або його поновлення протягом трьохмісячного періоду, що передує заяві про анулювання, яке розпочалося відразу після закінчення безперервного п'ятирічного періоду невикористання, не беруться уваги, якщо підготовка до початку або поновлення використання здійснюється лише у зв`язку з тим, що власник усвідомлює можливість подання заяви про анулювання.

Торговельна марка також підлягає анулюванню, якщо після дати її реєстрації: a) внаслідок дій або бездіяльності власника вона стала загальновживаною як позначення в обігу товарів або послуг, стосовно яких вона зареєстрована; b) внаслідок використання торговельної марки її власником або з його дозволу для товарів або послуг, для яких вона зареєстрована, є ймовірність введення в оману споживача, особливо щодо характеру, якості або географічного походження цих товарів чи послуг.

Частиною 2 ст. 497 ЦК України визначено, що чинність майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку може бути припинено достроково за ініціативою особи, якій вони належать, якщо це не суперечить умовам договору, а також в інших випадках, передбачених законом.

За ч.ч.2,4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом. Використанням знака визнається: нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення); застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано; застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» якщо знак не використовується в Україні повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг протягом трьох років від дати публікації відомостей про видачу свідоцтва або від іншої дати після цієї публікації, будь-яка особа має право звернутися до суду із заявою про дострокове припинення дії свідоцтва повністю або частково.

Для цілей цього пункту використанням знака власником свідоцтва вважається також використання його іншою особою за умови контролю з боку власника свідоцтва (ч.5 ст. 18 цього Закону).

Верховним Судом у Постановах від 17 липня 2018 року у справі № 910/14972/17, від 26 лютого 2019 року у справі №910/6307/18, від 04 липня 2019 року у справі № 910/4947/18 вже була висловлена правова позиція щодо застосування положень статті 198 Угоди про асоціацію та статті 18 Закону , як таких що регулюють тотожні правовідносини.

Верховний Суд вказав на те, що Угода про асоціацію була підписана 27 червня 2014 року, ратифікована Україною 16 вересня 2014 року та набрала чинності у повному обсязі 01 вересня 2017 року. При цьому, з 01 листопада 2014 року тимчасово застосовуються розділи І, ІІ, ІІІ, частково розділ V, частково розділ VІІ, додаток ХХVІ, частково додаток ХХVІІ, додатки ХХVІІІ - ХХХІ, частково додаток ХХХІІ, додатки ХХХІІІ - ХХХVІ, ХХХVІІІ - ХLI, XLIII та XLIV, а також Протокол ІІІ, а з 01січня 2016 року тимчасово застосовується розділ ІV.

Стаття 198 Угоди про асоціацію міститься в підрозділі 2 «Торгівельні марки» Частини 2 «Стандарти, що стосуються прав інтелектуальної власності» глави 9 «Інтелектуальна власність» Розділу ІV «Торгівля і питання пов`язані з торгівлею» зазначеної угоди.

Таку ж позицію щодо застосування Угоди про асоціацію до правовідносин, які стосуються прав інтелектуальної власності Верховний Суд виклав в постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справа № 910/8180/17.

У наведених вище Постановах Верховний Суд також вказав на те, з урахуванням положень статті 198 Угоди про асоціацію, дія свідоцтва України (міжнародної реєстрації знаку) може бути достроково припинена у разі, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом п`яти років від дати публікації про видачу свідоцтва (міжнародної реєстрації) або від іншої дати.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 757/34959/18, від 24 лютого 2020 року у справі № 760/12081/17, від 19 січня 2021 року у справі № 761/18983/18, від 29 квітня 2021 року у справі № 910/5794/20.

У Постанові від 03 жовтня 2022 року у справі № 760/6362/17 Верховний Суд також надав оцінку доводам касаційної скарги про помилковість висновків суду апеляційної інстанції про застосування статті 198 Угоди про асоціацію, яка набрала чинності 1 вересня 2017 року, та вказав, що це не може бути прийнято колегією суддів до уваги, оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України про знаки, то застосовуються правила міжнародного договору. також вказано на те, що суд апеляційної інстанції правильно застосував закон, який підлягав застосуванню, - Угоду про асоціацію, який має пріоритет над національним законодавством.

З наведених обставин справи вбачається, що оспорюваний знак для товарів послуг № 176574 був зареєстрований Державною службою інтелектуальної власності України 25 вересня 2013 року.

Відповідно, трирічний строк встановлений законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», закінчився 25 вересня 2016 року, проте сам по собі сплив вказаного строку не припиняє дію свідоцтва, а в свідоцтві визначено його дію до 17 січня 2023 року. Виходячи з положень ст.18 даного Закону дія свідоцтва може бути припинена достроково за зверненням будь-якої особи до суду, тобто за рішенням суду.

Даний позов був поданий до суду, згідно штампу вхідної кореспонденції суду 09 червня 2017 року.

Як вже вказано вище, положення глави 9 «Інтелектуальна власність» Розділу ІV «Торгівля і питання пов'язані з торгівлею» Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, застосовується з 01 січня 2016 року.

А отже у правовідносинах, що виникли між сторонами у справи підлягають застосуванню положення статті 198 Угоди про асоціацію, а дія оспрюваних свідоцтв України може бути достроково припинена у разі, якщо знак для товарів і послуг без поважних причин безперервно не використовується щодо частини або всіх товарів та/або послуг, внесених до реєстру, протягом п'яти років від дати публікації про видачу свідоцтва або від іншої дати. Тобто закінчення п`ятирічного строку для оспорюваних свідоцтв припадає на дату 12 березня 2018 року, так як початок строку відраховується з наступного дня після їх реєстрації.

Таким чином, на час звернення позивача з позовом і надані ним докази, які надані станом на червень 2017 року, не є таким, що свідчать, про відсутність використання знаку протягом п`яти років від дня реєстрації.

Нормами цивільного процесуального законодавства особу наділено правом на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

З огляду на наведені законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки передбачений ст. 198 Угоди про асоціацію п`ятирічний строку не введення торгової марки у використання, який є обов`язковим для подання позову не сплив, і вході розгляду не доведено таке невикористання до його спливу, то відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, враховуючи принцип пропорційності задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4800, 00 грн понесених судових витрат при зверненні з апеляційною скаргою /т.2 а.с.201/.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Форест Стюардшіп Каунсіл до ОСОБА_1, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, правонаступником якого є Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про дострокове припинення дії свідоцтва та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Стягнути з Форест Стюардшіп Каунсіл на користь ОСОБА_1 судовий бір за подання апеляційної скарги в розмірі 4800, 00 грн.

Позивач: Форест Стюардшіп Каунсіл ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна

Повний текст постанови складений 28 липня 2023 року.