РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2023 Справа №607/8084/23 Провадження № 2/607/2037/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельничук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,

УСТАНОВИВ:

04.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини,.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що у період з 11.05.2019 до 19.02.2023 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2023 у справі № 607/18556/22. У даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказала, що неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому дитина є дитиною з інвалідністю, що підтверджується відповідним медичним висновком. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому, окрім незначних соціальних виплат, іншого доходу не має. Однак відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та не приймає участі у її вихованні, хоча є фізично здоровим та має заробіток, достатній для належного утримання дитини, оскільки проживає та працює за межами території України.

За таких підстав позивач просить: 1) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 9000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2023 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

19.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 15.06.2023 та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

14.06.2023 ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Коровіна Н.Г., через систему «Електронний суд» подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відзив, в якому позов визнав частково та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно, а також аліментів на утримання ОСОБА_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1342 грн щомісячно. Відзив мотивований тим, що обставини, зазначені позивачем у позовній заяві, зокрема щодо невиконання ОСОБА_2 обов`язку щодо матеріального утримання дитини, не відповідають дійсності. Так, відповідач регулярно сплачує на користь позивача необхідні витрати на дитину, в тому числі оплачує лікування, купує одяг, а також сплачує аліменти готівкою. При цьому позивач отримує державну соціальну допомогу на дитину у розмірі 3461,10 грн. Ураховуючи мінливий дохід відповідача, адвокат вважає, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 4000 грн щомісячно не порушуватимуть права дитини та відповідатимуть вимогам закону, оскільки значно більші за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Так само, приймаючи до уваги, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 грн, відповідач зазначив, що матиме можливість сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини у розмірі 50 відсотків такого прожиткового мінімуму, що становить 1342 грн.

15.06.2023 судове засідання відкладено на 01.08.2023 у зв`язку з неявкою учасників справи.

У судове засідання 01.08.2023 позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилася. У поданій позовній заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю.

У судове засідання 01.08.2023 відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Коровіна Н.Г., належним чином повідомлені про дату, час і місце цього судового засідання, не з`явилися. У поданому відзиві представник відповідача адвокат Коровіна Н.Г. просила здійснювати розгляд справи без її та відповідача участі. Позов визнала частково з підстав, викладених у відзиві, та не заперечувала проти часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.01.2023 у справі № 607/18556/22 (а.с. 4-5).

У даному шлюбі у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Станом на даний час дитина сторін проживає разом з позивачем, що зазначалось у позовній заяві позивачем та не заперечувалось відповідачем у відзиві.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. При цьому дитина є дитиною з інвалідністю, а тому позивач несе додаткові витрати на лікування та купівлю медичних препаратів. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому, окрім незначних соціальних виплат, іншого доходу не має. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку.

Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини відповідно до рішення суду.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2272 гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Так, зі змісту медичного висновку № 263 про дитину-інваліда віком до 18 років від 20.09.2022 (а.с. 7) вбачається, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявне захворювання, яке відповідає розділу ХІІ п. 1 п.п. 1.19 Переліку медичних показань, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 за № 454/471/516, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Даний висновок дійсний до 20.09.2024.

Згідно з довідкою Тернопільської початкової школи № 3 Тернопільської міської ради № 15 від 03.05.2023 ОСОБА_1 , яка є вихователем вказаного навчального закладу, станом на дату видачі довідки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків № 1918-23-04537 від 03.05.2023 (а.с. 9) за період з 1 кварталу 2022 до 4 кварталу 2022 року єдиним джерелом доходу ОСОБА_1 є соціальні виплати.

Інших доказів на підтвердження обставин, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, позивач не надала.

Зокрема, позивач не надала докази на підтвердження розміру витрат на купівлю продуктів харчування, одягу, медичних препаратів тощо, інформацією про які, зважаючи на спільне проживання дитини з позивачем, остання має володіти.

Указане свідчить про те, що позивач не підтвердила суду належними та достатніми доказами, що розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 9000 грн щомісячно, оскільки не надала докази, які б підтверджували такий розмір витрат на утримання неповнолітньої дитини сторін.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами.

Разом з тим суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання спільної дитини сторін у розмірі 4000 грн щомісячно.

Також суд враховує, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним, а також те, що в ОСОБА_2 немає інших осіб, які перебувають на його утриманні. Докази зворотного суду не надані.

За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дітей відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дитину, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 4000 грн щомісячно.

Також суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 192 СК України позивач не позбавлена можливості звернутись до суду з позовної заявою про збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає таке.

Так, правовідносини щодо утримання дружини у разі проживання з нею дитини регулюються главою 9 СК України, яка, зокрема, передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ст. 75 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таке право є особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з доглядом за спільною дитиною сторін потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема, на відсутність іншого, окрім державних соціальних виплат на дитину, доходу, наявність витрат на утримання дитини та неможливість у зв`язку з цим належним чином забезпечити свої потреби.

З урахуванням викладеного вище висновку Верховного Суду суд вважає доведеними ті, обставини, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку спільною дитиною сторін.

Щодо можливості відповідача надавати позивачеві матеріальну допомогу суд зазначає таке.

Так, на підтвердження обставин, які відповідно до вимог чинного законодавства підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, позивач жодних доказів не надала.

Зокрема, позивач не надала докази на підтвердження стану здоров`я відповідача та його матеріального становища, наявності у його власності рухомого та/або нерухомого майна тощо.

Так само позивач не заявляла клопотання про витребування доказів на підтвердження вказаних вище обставин у зв`язку з неможливістю самостійно отримати таку інформацію.

При цьому суд повторно звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами.

Разом з тим суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1342 грн щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу щомісячно відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1342 гривень щомісячно.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а також те, що даний позов задоволено частково у сумі 5342 грн, що становить 44,52 % від заявленої вимоги, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 44,52 % судового збору у сумі 477,97 грн, а 55,48 % судового збору у сумі 595,63 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 до виходу суду до нарадчої кімнати (оскільки розгляд справи відбувався за правилами спрощеного провадження, яке не передбачає проведення судових дебатів) у поданій позовній заяві заявила клопотання про подання доказів на підтвердження розміру судових витрат, які понесла позивач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 4, 76-82, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 6, 8, 247 ч. 2, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1342 (одна тисяча триста сорок дві) гривні щомісячно, починаючи стягнення з 04.05.2023 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 477 (чотириста сімдесят сім) гривень 97 копійок.

Судовий збір у сумі 595 (п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 63 копійки компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених позивачем ОСОБА_1 та пов`язаних з розглядом справи судових витрат на 11 серпня 2023 року на 14 год. 00 хв. у залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за адресою: вул. Котляревського, буд. 34, м. Тернопіль.

Надати позивачу ОСОБА_1 строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Коровіна Наталя Георгіївна, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

CуддяІ. В. Марциновська