УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

Справа №:755/10531/23

Провадження №: 2/755/5196/23

"28" липня 2023 р. Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДШОТ», -

в с т а н о в и в :

21.07.2023 року через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду звернулась ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДШОТ» з позовною заявою.

Як убачається з прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 , остання просить суд:

«1. Що наданий для тлумачення змісту Договір про надання послуг та передачу (відчуження) виключних майнових суміжних прав на зображення від 06.07.2020 р. (далі - Договір) є трудовим договором найму ОСОБА_2 для її участі у зйомках різних рекламних відеороликів, щодо бренду «ІНФОРМАЦІЯ_2» хронометражем 30, 20 та 15 секунд під робочою назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », для виконання нею роботи пов`язаної із відеозйомкою та/або фотозйомкою, що прямо вказано п.1, п.1.2. згаданого правочину. Жодним пунктом договору не вимагається надавати послуг для задоволення особистих потреб, а тому цей правочин не може називатися «Договором про надання послуг»;

2. Що відсутність у Договорі вказівки на конкретний твір або на кілька творів, в яких зафіксовані суміжні з авторськими права ОСОБА_2 , не дозволяє ідентифікувати які саме суміжні права зазначені цим договором: суміжні права «Актора» у відеоролику хронометражем 30 секунд, суміжні права «Актора» у відеоролику хронометражем 20 секунд, суміжні права «Актора» у відеоролику хронометражем 15 секунд або суміжні права на фотографії які були створені в процесі зйомок. Не визначення в договорі конкретного твору (відеоролику або фотографії) та їх кількості, суміжні права на які хотів придбати ТОВ «ЕДШОТ» є доказом відсутності предмету договору. Відсутність визначення кількості та обсягу товару (предмету договору) призвело до неможливості встановлення ціни на цей товар. Внаслідок відсутності предмету договору і неможливості визначити ціну за майнові права інтелектуальної власності, в частині відчуження майнових суміжних прав ОСОБА_2 , правочин є неукладеним.

3. Що наданий для тлумачення змісту Договір не містить істотних умов встановлених ч.2 ст.39 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» редакції 2020 р. яка діяла на момент укладання цього правочину. Зокрема не встановлено жодної винагороди за відчуження майнових суміжних прав ОСОБА_2 , а тому цей правочин не може називатися Договором про «передачу (відчуження) виключних майнових суміжних прав на зображення». Відсутність у наданому Договорі хоча б однієї з умов, визначених ч.2 ст.39 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» редакції 2020 р.є доказом, що цей правочин в частині відчуження майнових суміжних прав ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЕДШОТ» є неукладеним;

4. Що винагорода за виконання роботи пов`язаної із відеозйомкою та/або фотозйомкою та винагорода за майнові права інтелектуальної власності є різними видами доходів які нараховуються у відповідності до різних законів, які по різному оподатковуються, по різному відображаються в документах фінансової звітності, розмір яких розраховуються за різними законами України, а тому не можуть бути поєднані однією сумою в даному Договорі.

5. Що в наданому для тлумачення додатку Договору, в Протоколі узгодження ціни Договору про надання послуг та передачу (відчуження) виключних майнових суміжних прав на зображення від 06.07.2020 року встановлено тільки винагороду у вигляді конкретної суми 5000 грн. за участь ОСОБА_2 у зйомках, за виконання нею роботи пов`язаної із відеозйомкою та/або фотозйомкою, і цей додаток (Протокол) до правочину не містить розміру винагороди за відчуження майнових прав у вигляді відсотків з доходу за кожен спосіб використання;

6. За результатом судового розгляду прошу встановити, що Договір про надання послуг та передачу (відчуження) виключних майнових суміжних прав на зображення від 06.07.2020 р. є строковим трудовим договором яким ОСОБА_2 найнято на строкову роботу пов`язаною із відеозйомкою та/або фотозйомкою термін дії якого закінчився з моменту оплати коштів за цим договором, а в частині відчуження на користь ТОВ «ЕДШОТ» майнових суміжних прав цей договір є неукладеним, оскільки Договір не містить істотних умов встановлених ч.2 ст.39 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» редакції 2020 р. яка діяла на момент укладання цього правочину і оплати за продаж майнових прав не здійснено.»

24.07.2023 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, визначено суддю Коваленко І.В., якій вказану заяву передано для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права. Для цього Цивільний процесуальний кодекс України покладає на суд обов`язок, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створювати необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Частинами першою, третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 187 ЦПК України, суд відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 42 Цивільного процесуального кодексу України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Учасники справи як суб`єкти цивільних процесуальних правовідносин наділені відповідною юридичною заінтересованістю, що визначає їх правовий статус при розгляді й вирішенні цивільної справи.

Так, у відповідності до ч. 48 Цивільного процесуального кодексу України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до частини першої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За правилами ст.59 Цивільного процесуального кодексу України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Згідно вимог п.2 ч. 1 ст.62 Цивільного процесуального кодексу України, п овноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, як: свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визначила себе у процесуальному статусі позивача та представника позивача, при цьому у самому тексті позовної заяви вказує, що звертається в інтересах своєї доньки ОСОБА_2 .

Разом з тим, в порушення викладених вище вимог закону, ОСОБА_1 не надала жодного документу на підтвердження свого права звернення до суду в інтересах ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або посадове становище якої не вказано.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення ОСОБА_1 позовної заяви, яка подана до суду в інтересах ОСОБА_2 , оскільки відсутні докази, які підтверджують повноваження представника позивача, серед іншого належним чином завіреної копії свідоцтва про народження дитини або рішення про призначення опікуном, піклувальником, що дає підстави застосувати наслідки, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 19, 58, 60, 62, 185, 258-261, 274, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕДШОТ», - повернути позивачу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я: