КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №752/1412/22
номер провадження №22-ц/824/480/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіній І.В.

за участю: представника скаржника - Бови А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С.,

у цивільній справі №752/1412/22 за позовом ОСОБА_2 до Національного університету біоресурсів та природокористування України про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення, поновлення допуску до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Національного університету біоресурсів та природокористування України за результатами розгляду якого просила: визнати протиправним і скасувати наказ №2172 «К» про відсторонення ОСОБА_2 від роботи; зобов`язати Національний університет біоресурсів та природокористування України поновити на роботі ОСОБА_2 шляхом видання наказу про допуск її до роботи відповідно до займаної посади; стягнути з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначаючи, що з 11 грудня 1991 року вона працювала в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, у якості майстра виробничого навчання, садівника за сумісництвом ботанічного саду. 04 жовтня 2021 року на сайті МОЗ було опубліковано прийнятий Наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» № 2153 від 04 жовтня 2021 року, який став підставою для її відсторонення. 19 листопада 2021 року вона ознайомилася з копією наказу Національного університету біоресурсів і природокористування України від 19 листопада 2021 року № 2172 «К» «Про відсторонення працівника від роботи», яким її було відсторонено від роботи з 22 листопада 2021 року у зв`язку з ухиленням від обов`язкового щеплення проти COVID-19. Вважала вищевказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в ньому відсутнє посилання на належні та достатні для цього правові та фактичні підстави, адже ст. 46 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав для відсторонення, а така підстава, як «в інших випадках, передбачених законодавством», не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки Наказ МОЗ №2153 не встановлює та не передбачає, що діяльність перелічених ньому працівників може призвести до зараження працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб. Таким чином, підстави для відсторонення за ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» - у спірних правовідносинах відсутні. Щеплення від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинене корона вірусом SARS-CoV-2 не передбачено ні календарем профілактичних щеплень, як єдиним нормативним актом, який встановлює види обов`язкових щеплень в Україні, в тому числі за епідемічними показниками. Приписи ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не містить порядку для відсторонення працівників, невакцинованих від COVID-19. Норма п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої «SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236, яка містить вимогу «взяття до відома» не містить імперативних приписів про порядок здійснення відсторонення працівників, а лише вказує на рекомендації до усвідомлення інформації, висловленої КМУ. Вказуючи, що відповідачем здійснено втручання в її право на працю через примушування до вакцинації, через що вона була позбавлена можливості заробляти собі на життя власною працею та була піддана дискримінації за ознакою стану здоров`я.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ректора Національного університету біоресурсів і природокористування № 2172 «К» від 19 листопада 2021 року» Про відсторонення працівників від роботи» у частині відсторонення ОСОБА_2 від роботи на посаді майстра виробничого навчання, садівника за сумісництвом ботанічного саду.

Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час відсторонення від роботи в розмірі 70837,47 грн., без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Національного університету біоресурсів і природокористування України на користь ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат понесених по правовій допомозі 5000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Національний університет біоресурсів і природокористування України подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи на помилковість висновків суду першої інстанції про те, що керівник закладу вищої освіти, на якого покладено обов`язок забезпечення безпеки усіх учасників освітнього процесу, з урахуванням вимог ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», неправомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи позивача. Зазначаючи, що даною статтею передбачено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року №2153 передбачається, що щеплення є обов`язковим в разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень. Відтак, обов`язковій вакцинації проти гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2, не підлягають лише ті працівники, які мають саме абсолютні протипоказання. ОСОБА_2 щеплення проти гострої респіраторної хвороби Covid-19 не здійснювала, відповідно сертифікату не надала. Крім того, нею не було надано і відповідного висновку лікаря про тимчасове чи постійне протипоказання до вакцинації. Також, відповідно до п. 41-6 Постанови КМУ №1236, який набрав чинності 08 листопада 2021 року, саме керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій мають забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти Covid-19, відсторонення від роботи у разі відмови чи ухилення від проведення щеплення.

11 січня 2023 року від представника позивача на адресу надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Зазначаючи, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки прийнятий за відсутності визначеного законом порядку відсторонення. Вказуючи, що жодного подання посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби надано не було, а отже і не було належним чином встановленого факту ухилення особи від щеплення. Крім того, календарем профілактичних щеплень не передбачено проведення щеплення від гострої респіраторної хвороби CОVІD-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Позивач та її представник до суду апеляційної інстанції не заявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку. До початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування спірного наказу, суд першої інстанції виходив з того, що така підстава як ухилення особи від вакцинації від ГРВІ COVID-19, яка до того ж не є обов`язковою - не передбачена чинним трудовим законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що наказ № 2172 «К» від 19 листопада 2021 року про відсторонення позивача від роботи, є незаконним, а відтак, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однак, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції не можливо, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 з грудня 1991 року працює у Національному університеті біоресурсів і природокористування України. Станом на день винесення оспорюваного наказу, обіймала посаду майстра виробничого навчання, що підтверджується копіює трудової книжки останньої (а.с. 13-15).

Згідно посадової інструкції затвердженої 27 грудня 2011 року директором ННІ ЛіСПГ, з якою ОСОБА_2 було ознайомлено, що підтверджується її підписом, посада майстер виробничого навчання належить до професійної групи «Фахівців у галузі освіти». Трудова функція: організація освітнього процесу, виробнича. До переліку робочих завдань, що вирішуються, належить, зокрема, приймання участі у проведенні практичних занять, навчальних та виробничих практик; проведення робочого інструктажу студентів, заходів, які забезпечують виконання правил охорони праці, виробничої санітарії, технічні експлуатації устаткування та інструменту, а також контроль за їх додержанням (а.с. 186-187).

Наказом Національного університету біоресурсів і природокористування України № 830 від 09 серпня 2021 року затверджено графік освітнього процесу у НУБіП України (а.с. 234-235).

Згідно графіку освітнього процесу у НУБіП України на І семестр 2021-2022 н.р. денної форми навчання, очну форму навчання встановлено для студентів 1-2 курсів та 1 рік магістри у період з 13 грудня 2021 року по 31 грудня 2021 року, для магістрів 2 рік - у період з 13 грудня 2021 року по 18 грудня 2021 року (а.с. 237).

Згідно відомостей затверджених Т.в.о. проректора з науково-педагогічної роботи НУБіП України, у 2021 році на факультетах ННІ НУБіП України, кафедри яких розташовані на території Ботанічного саду навчалися, зокрема: 1 046 студентів - ННІ лісового і садово-паркового господарства; 1 503 студенти - агробіологічний факультет; 869 студентів - факультет тваринництва та водних біоресурсів (а.с. 240).

Наказом Національного університету біоресурсів і природокористування України № 2172 «К» від 19 листопада 2021 року, ОСОБА_2 , майстра виробничого навчання, садівника за сумісництвом ботанічного саду, відсторонено від робити з 22 листопада 2021 року у зв`язку із ухиленням від обов`язків профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк до здійснення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 , спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але не більше ніж до закінчення дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України; призупинено виплату заробітної плати (а.с. 18).

Так, ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

У п.п. а, б ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Статтею 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що для застосування методів діагностики, профілактики та лікування необхідна згода інформованого відповідно до статті 39 цих Основ пацієнта.

Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необґрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Згідно ч. 7 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень установлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі - Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Вказаний перелік в подальшому було розширено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст. 46 КЗпП України, ч.2 ст. 12 Закону № 1645-ІІІ та ч.3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст. 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкцією № 66 «Про затвердження Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності».

Згідно п. 2.1 Інструкції № 66, відсторонення від роботи або іншої діяльності осіб, які є носіями збудників інфекційних захворювань, хворих на небезпечні для оточуючих інфекційні хвороби, осіб, які були в контакті з такими хворими, а також осіб, які ухиляються від обов`язкового медичного огляду або щеплення проти інфекцій, здійснюється за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби.

Подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності - це письмовий організаційно-розпорядчий документ державної санітарно-епідеміологічної служби України, який зобов`язує роботодавців у встановлений термін усунути від роботи або іншої діяльності зазначених у поданні осіб (пункт 2.3 Інструкції № 66).

Пунктом 2.3 Інструкції № 66 встановлено, що право внесення подання про відсторонення від роботи або іншої діяльності надано головному державному санітарному лікарю України, його заступникам, головним державним санітарним лікарям Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва, Севастополя та їх заступникам, головним державним санітарним лікарям водного, залізничного, повітряного транспорту, водних басейнів, залізниць, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державного управління справами, Служби безпеки України та їх заступникам, іншим головним державним санітарним лікарям та їх заступникам, а також іншим посадовим особам державної санітарно-епідеміологічної служби, що уповноважені на те керівниками відповідних служб.

Подання складають у двох примірниках, один з яких направляється роботодавцю, що зобов`язаний забезпечити його виконання, а другий зберігається в посадової особи, яка внесла подання. Термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції (пункти 2.5, 2.7 Інструкції № 66).

У пункті 1.2.5 Інструкції № 66 визначено, що особами, які відмовляються або ухиляються від профілактичних щеплень, визнаються громадяни та неповнолітні діти, а також окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи, які необґрунтовано відмовились від профілактичного щеплення, передбаченого календарем профілактичних щеплень в Україні, затвердженим наказом МОЗ України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1159/19897.

Згідно з пунктом 2.7. Інструкції № 66 термін, на який відсторонюється особа, залежить від епідеміологічних показань та встановлюється згідно з додатком № 2 до цієї Інструкції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 наголосила на тому, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII (Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення») та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день прийняття оспорюваного наказу, позивач працювала у НУБіП України на посаді майстра виробничого навчання, садівника за сумісництвом ботанічного саду.

Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням у який ввійшли працівники закладів вищої освіти. Вказаним наказом також встановлено, що щеплення є обов`язковим за відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року № 595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за № 1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року № 2070).

Як зазначено відповідачем та не заперечувалося позивачем, остання щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не здійснювала, відповідних документів щодо протипоказань організму від такого щеплення роботодавцю не надала.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що до переліку робочих завдань позивача входило, зокрема, приймання участі у проведенні практичних занять, навчальних та виробничих практик; проведення робочого інструктажу студентів, заходів, які забезпечують виконання правил охорони праці, виробничої санітарії, технічні експлуатації устаткування та інструменту, а також контроль за їх додержанням. Тобто, характер виконуваної позивачем роботи передбачав велику кількість соціальних контактів на робочому місці, а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих.

При цьому, колегія суддів враховує, що за обставинами даної справи, ОСОБА_2 мала можливість вакцинуватися або надати відповідний медичний документ про звільнення від обов`язкової вакцинації.

Також, колегія суддів зауважує, що з огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігалося робоче місце, трудовий договір не був припинений, нарахування заробітної плати відновилося одразу після допуску її до роботи (згідно наказу НУБіП України № 395 «К» від 11 березня 2022 року (а.с. 90-91)), то порушення права позивача на працю, передбачене статтею 43 Конституції України не відбулося.

Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), колегія суддів вважає, що відсторонення позивача від роботи відбулося правомірно, обґрунтовано та у порядку, передбаченому законодавством.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, провівши оцінку аргументів та доводів сторін, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний наказ, який прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (зі змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096) щодо обов`язкового відсторонення ОСОБА_2 , як працівника закладу освіти, з 22 листопада 2021 року у зв`язку із ухиленням від обов`язків профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на строк до здійснення щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але не більше ніж до закінчення дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України, без збереження заробітної плати, виданий відповідно до вимог Закону, а відтак, підстави для його скасування, відсутні.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у разі незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Водночас, за встановлених обставин цієї справи, відсторонення позивача від роботи є цілком законним, а відтак, підстави для стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відсутні.

Також, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач не є звільненою, в розумінні трудового законодавства, а лише була тимчасово відсторонено від виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, не підлягають задоволенню.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, рішення суду ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим, підлягає скасуванню з постановленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Національного університету біоресурсів і природокористування України задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким:

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: