Справа № 587/1399/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, зазначивши, що дитина проживає з матір`ю, а також просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею не залежно від її матеріального становища, починаючи з моменту подачі позову.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 18.05.2023 розірвано. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має статус інваліда з дитинства, оскільки має тяжку форму ДЦП. Зазначає, що з вересня 2022 року відповідач не надає допомоги на утримання сина. Дитина проживаю з нею та потребує постійного стороннього догляду та опіки, не здатна до самообслуговування. У зв`язку з цим вона не має можливості працювати та як законний представник дитини-інваліда отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю підгрупи «А» в розмірі 7131,10 грн. За станом здоров`я дитина потребує постійних курсів масажу, лікувальної фізкультури, гідрокінезотерапії, апітерапії, механотерапії, ерготерапії та ін., а витрати на лікування, реабілітацію та утримання сина значно перевищують розмір отримуваної допомоги. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання без погіршення свого матеріального становища, оскільки є працездатною особою та офіційно працевлаштований.

25 липня 2023 року відповідачем ОСОБА_2 на адресу суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого просив суд задовольнити позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відмовивши в іншій частині позову. Просив врахувати, що на виконанні у Сумського РВ ДВС перебуває виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, той з подружжя, з яким проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікується нею, має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково, просив суд задовольнити позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в іншій частині позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2014 року, який рішенням Сумського районного суду Сумської області від 18.05.2023 року розірвано. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8,14)

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з малолітнім сином ОСОБА_3 , 2014 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус інваліда з дитинства та позивач ОСОБА_1 як законний представник дитини-інваліда отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю підгрупи «А» в розмірі 7131,10 грн, що підтверджується посвідченням дитини-інваліда серії НОМЕР_1 від 03.08.2016 року (а.с. 9).

Відповідно до висновків ЛКК, медичних висновків лікарів КНП «Клінічна лікарня святого Пантелеймона» СМР, довідок лікарів КУ СОР «Сумський обласний центр комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю», висновків лікарів-неврологів із історії хвороби дитини, індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда ОСОБА_3 має діагноз: дитячий церебральний параліч, тяжкі стійко-виражені незворотні рухові порушення (спастична диплегія) поєднані з порушенням функції тазових органів, зору та мови, локалізована (фокальна) (парціальна) ідіопатична епілепсія, фармакорезистетна, потребує постійного стороннього догляду та опіки, не здатний до самообслуговування (а.с. 22-56, 106, 107-109).

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона не має можливості працевлаштуватися, оскільки здійснює постійний догляд за сином, а витрати на лікування, реабілітацію та утримання дитини значно перевищують розмір соціальної допомоги, яку вона отримує, на підтвердження чого долучила відповідні квитанції та чеки (а.с. 57-105).

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки відповідач є батьком дитини, яка знаходиться на вихованні та утриманні матері, відповідно до законодавства повинен надавати кошти на її утримання, є працездатною особою та з урахуванням обставин, викладених в ст. ст. 182, 184 СК України, суд вважає необхідним стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини, щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, оскільки вона проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею та має право на утримання протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, слід зазначити наступне.

Сімейним Кодексом України визначені особливості надання утримання дружині, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005р. N 2961-IV(з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

У статті 19 цього ж Закону зазначено про безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

За правилами ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Вказана норма встановлює підстави, за яких виникає зазначене вище право:1) один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом;2) дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду;3) цей з подружжя опікується нею;4) другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя, з яким проживає дитина-інвалід, є не тільки наявність в дитини інвалідності, але й неспроможність дитини обходитись безпостійного стороннього догляду, а також наявність в другого з подружжя можливості надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 80 СК України).

Обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За таких обставин, право матері на отримання аліментів від батька дитини виникає у разі, якщо вона проживає з дитиною з інвалідністю; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; матір опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину з інвалідністю виникає за обов`язкової сукупності вказаних вище юридичних фактів.

Як вбачається з долученої відповідачем довідки Сумського районного відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №24720 від 14.07.2023 року, на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист №2-193/12 від 16.02.2012 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини заробтіку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 127).

Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 вже сплачуються аліменти в розмірі частини його заробітку, а тому сукупний розмір аліментів, що буде стягуватися з нього на утримання двох неповнолітніх дітей у примусовому порядку, складатиме 50 відсотків заробітної плати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини, яка проживає з дитиною з інвалідністю, слід відмовити.

Оскільки позивач, у відповідності до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073, 60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 104, 105, 110, 112, 160, 180-182, 183 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 червня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

В порядку ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 02.08.2023.

Суддя Л.М. Гончаренко