Справа № 357/783/22
Провадження № 2-др/357/68/23
У Х В А Л А

28 липня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Левчишиної Олени Валентинівни про стягнення витрат на правову допомогу,-

В С Т А Н О В И В:

27.07.2023 року засобами електронного зв`язку адвокат Левчишина О.В. подала клопотання про подання доказів на підтвердження розміру гонорару адвоката, стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, сторона позивача на виконання вимог ст. 137 ЦПК України повідомляє суд про те, що протягом розгляду справи № 357/783/22 розмір гонорару адвоката склав 40800,00 грн., згідно договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Враховуючи характер вирішуваного питання, суд не вбачає необхідності викликати сторони в судове засідання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.

Встановлено, що Білоцерківський міськрайонний суд Київською області своїм рішенням від 25.07.2023 року задовольнив частково позов ОСОБА_1 , стягнув з ТОВ «Науково виробниче об`єднання «Ромсат» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 549 163,93 грн. та 18 070,40 грн. судових витрат по справі; стягнув з ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. та 18 070,40 грн. судових витрат по справі, в решті позовних вимог відмовив.

Зазначене судове рішення не набрало законної сили.

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. (ч. 1 ст. 246 ЦПК). В такому разі, судом призначається ще одне судове засідання, яке має бути проведено не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог, за результатом якого ухвалюється додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 кодексу (ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК). Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа N 755/9215/15-ц, провадження N 14-382цс19.

Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано копію ордеру про надання правової допомоги; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; Договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року; акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги 02.08.2021 року; розрахунку гонорару адвоката за виконані дії по договору про надання правової допомоги; квитанції про оплату послуг.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було заявлено про судові витрати, які він очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи. Так, при поданні позовної заяви позивачем було зазначено орієнтовний розмір суми судових витрат у розмірі 18 577,00 грн. В підготовчому судовому засіданні 03.07.2023 року представник позивача Левчишина О.В. подала клопотання про стягнення судових витрат, в якому зазначений розмір правової допомоги становив 29640,00 грн. А у поданій заяві про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду справи по суті розмір правничої допомоги визначено у розмірі 40 800,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що самим договором про надання правової допомоги не зазначено ані фіксованої суми, ані чіткого порядку визначення розміру правової допомоги.

Згідно п.4.3. Договору про надання правової допомоги від 02.08.2021р. гонорар адвоката за цим договором визначається щомісячно на підставі розрахунків виконаних робіт в інтересах клієнта, складених на перше число кожного місяця, які є додатками до цього договору.

Так, адвокатом Левчишиною О.В. надано акт виконаних робіт по Договору про надання правової допомоги від 21.07.2023 року, з якого вбачається, що адвокатом в період із серпня 2021 року по липень 2023 року було виконано робіт на загальну суму 40 800,00 грн. У пункті 2 акту зазначено, що згідно п.3.1. договору про надання правової допомоги Клієнтом 02.08.2021 року було здійснено передплату гонорару адвокату в розмірі 2700,00 грн.

Оплата, яка здійснювалась клієнтом за правову допомогу після внесення передплати у період з 02.08.2021 року по 21.07.2023 року 20 800,00 грн. Належна до оплати вартість правової допомоги адвоката за фактично виконану роботу з урахуванням здійснених платежів станом на 21.07.2023 року 20 000,00 грн. (п. 3,4 акту виконаних робіт).

До матеріалів справи під час розгляду справи долучено квитанцію на суму 5500 грн (Т.1, а.с.32) та квитанцію на суму 15 300 грн (Т.1, а.с.190), в підтвердження оплати наданих позивачу послуг правової допомоги.

До заяви від 27.07.2023р. про стягнення витрат на правову допомогу представник позивача долучила квитанцію про сплату позивачем іншої частини коштів за надання правової допомоги у сумі 20 000,00 грн., які не передбачені ні Договором про надання правової допомоги від 02.08.2021р., не були належно заявлені стороною позивача, необгрунтовані та значно перевищують попередній орієнтовний розмір.

Суд звертає увагу, що в рішенні суду від 25.07.2023 р. по справі були вирішено всі заявлені вимоги в тому числі і щодо розподілу судових витрат. Судом було стягнуто з відповідачів попередньо заявлені, документально підтверджені та обґрунтовані витрати на правову допомогу в розмірі 20 800,00 грн. Крім того, в рішенні суду за наслідками розгляду справи, суд надав оцінку вимогі про стягнення суми правничої допомоги в 40800 грн. та визнав дану вимогу необґрунтованою. Направлена суду квитанція про оплату позивачем в рахунок правничої допомоги 20 000 грн. після розгляду справи, не спростовує висновків суду та не слугує підставою для повторного розгляду/перегляду вимоги про стягнення судових витрат.

Враховуючи те, що рішенням суду вирішено усі позовні вимоги, вирішено питання судових витрат, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 270 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Левчишиної Олени Валентинівни про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення .

Ухвала постановлена та підписана 28.07.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола