Справа № 128/2662/20
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2023 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої- судді Саєнко О.Б., при секретарі- Фольварковій Н.О.

за участю: представника позивача- адвоката Тимощука Є.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Агрономічна сільська рада Вінницького району Вінницької області,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 адвокат Тимощук Є.С. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, який обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_1 на даний час зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в якій також зареєстровані брати позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( відповідач ).

Вказує, що фактично проживаючими особами в вищевказаній квартирі являються позивач та члени його родини: дружина ОСОБА_4 (проживає без реєстрації) та донька ОСОБА_5 (проживає без реєстрації), а відповідач ОСОБА_2 хоча і зареєстрований за вказаною вище адресою, однак фактично там не проживає з червня 2008 року та за наявною інформацією останній має окрему сім`ю та постійно проживає в м. Вінниці з 2008 року і не цікавиться житлом, в якому проживає позивач.

Факт реєстрації відповідача - ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі перешкоджає позивачу в користуванні квартирою, оскільки позивач не може оформити субсидію, а також позивач несе матеріальні витрати сплачуючи рахунки за житлово-комунальні послуги, які нараховуються в тому числі і на відповідача, який не цікавиться даною квартирою та не приймає участі в утриманні житла.

Вважає, що сукупність зазначених обставин, які підтверджуються документально, а також показами свідків, дають підстави для звернення позивача з даним позовом до суду та на підставі ст. ст.71, 72 ЖК Української РСР просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житлом, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

30.06.2023 позивач ОСОБА_1 не з`явився не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Білозор О.Л. в судове засідання також не з`явилися; попередньо на електронну адресу суду 28.11.2022 представник надіслав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги вони не визнають ; просить відмовити у їх задоволенні повністю, так як вони є необґрунтованими, незаконними та не доведеними доказами ; просив суд врахувати ту обставину , що позивач не є власником квартири АДРЕСА_2 . Просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити в задоволені позову. (а.с.130)

Представник третьої особи Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області Сітарський С.М., в судове засідання також не з`явився; попередньо 02.12.2020 скерував до суду заяву в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника сільської ради та при вирішенні справи покладається на розсуд суду (а.с.44)

Відзив на позов відповідач не подав.

З урахуванням міркування представника позивача адвоката Тимощука Є.С. який не заперечував, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності не з`явившихся осіб.

02.02.2023 в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позов з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити та надав пояснення аналогічні фактичним обставинам вказаним у позові. Суду доповнив, що хто був в цієї квартирі квартиронаймачем із батьків сторін він не знає. Зазначив, що йому відомо зі слів позивача, що батько сторін помер першим, а матір ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копії свідоцтв про смерть батьків сторін він до справи не долучав, оскільки вважає, що це не стосується предмету позову. Також визнає, що два долучених до матеріалів справи акти від 05.04.2012 та 29.12.2018 ще при житті отримувала ОСОБА_7 на її звернення.

Допитана в судовому засіданні 20.03.2023 свідок ОСОБА_8 , суду пояснила, що з 2008 року відповідача ОСОБА_2 вона не бачила та в квартирі АДРЕСА_2 він не проживає, за комунальні послуги сплачує ОСОБА_1 який у вищевказаній квартирі проживає разом із дружиною та донькою, при цьому кому належить дана квартира їй невідомо.

Допитана в судовому засіданні 30.06.2023 свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що вона проживає в будинку АДРЕСА_3 , відповідача ОСОБА_2 вона взагалі не бачила в даному будинку, при цьому позивача ОСОБА_1 завжди бачить і дуже часто, він проживає там зі своєю дружиною та донькою, а також нещодавно робив ремонт в своїй квартирі. Суду додала, що не знає точно кому належить вищевказана квартира, але думає що батькам сторін, адже їхнім батькам (тобто її батькам та батькам сторін) колись видавала місцева влада ці квартири, оскільки вони працювали в сільському господарстві в с. Агрономічне.

30.06.2023 в судовому засіданні представник позивача адвокат Тимощук Є.С. суду доповнив, що позивач не позивається до другого свого брата ОСОБА_10 , оскільки останній у будь який період може добровільно знятися з реєстрації в квартирі. В свою чергу, позивач з відповідачем мають не добрі стосунки, останній не бажає добровільно знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу приватизувати вказану квартиру. Також, суду не може зазначити на якій правовій підставі батьки сторін при житті вселилися в дану квартиру та не має відповідних документів. Судові витрати просив залишити за позивачем. Також суду зазначив, що позивач , який має право користування спірною квартирою наділений правом на звернення до суду з таким позов, оскільки правова позиція по такому питанню відображена постанові ОП КЦС ВС від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17. Просив суд задовольнити позов.

Вислухавши вступне слово представника позивача, пояснення свідків, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та такими, що підлягає відмові у задоволені, виходячи з такого.

Судом установлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 за будь якими фізичними особами, в тому числі, і за сторонами в даній справі- не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.10).

Також судом установлено, що будинок АДРЕСА_3 перебуває на балансі Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області ( третьої особи у поданій справі), про що свідчить копія відповіді сільського голови Агрономічної сільської ради на адвокатський запит №86 від 17.08.2020 (а.с.11).

Згідно копії довідки №2090 від 02.09.2020 про склад зареєстрованих осіб, виданої Житлово-експлуатаційною конторою «Агрономічне», склад зареєстрованих осіб станом на 02.09.2020 за адресою: АДРЕСА_1 наступний : ОСОБА_1 (заявник ( позивач)), ОСОБА_11 (брат) та ОСОБА_12 (брат ( відповідач)) (а.с.9).

Окрім того, відповідно до довідки №2068 від 06.08.2020, виданої Житлово-експлуатаційною конторою «Агрономічне» громадянину ОСОБА_1 , про те, що склад сім`ї, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , наступний: ОСОБА_1 (зареєстрований), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дружина (проживає без реєстрації) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька (проживає без реєстрації) (а.с.12).

Відповідач ОСОБА_12 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично за даною адресою не проживає з червня 2008 року, що убачається судом з таких письмових доказів: копії довідки №853 від 28.12.2018, виданої Житлово-експлуатаційною конторою «Агрономічне» на ім`я ОСОБА_1 (а.с.13), що копією акту від 29.12.2018, підписаного директором ТОВ «ЖЕК «Агрономічне» складеного на ім`я ОСОБА_7 (а.с.15), копією акту обстеження житлово- побутових умов від 05.04.2012 складеного на ім`я ОСОБА_7 ( а.с.18) та копіями актів обстеження фактичного місця проживання від 03.07.2019 та від 11.06.2020 складених на ім`я ОСОБА_1 ( (а.с.16,17).

З копії довідки №2044 від 06.07.2020, виданої директором ТОВ «ЖЕК «Агрономічне» судом убачається, що ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та заборгованість по оплаті за комунальні послуги станом на 06.07.2020 за даною адресою відсутня (а.с.14).

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого:

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Так, відповідно до статті 4 ЖК Української РСР , жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає:-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);-жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським об`єднанням (громадський житловий фонд);-жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);-жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);-квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до законодавства України до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду.

Відповідно до частин першої та другої статті 61, статей 64 та 65 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з частиною першою статті 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

У зв`язку зі смертю основного наймача, договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім`я члена сім`ї, який має право користуватися квартирою (стаття 107 ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

На обов`язковість судової процедури позбавлення права користування житловим приміщенням вказує Верховний суд в постанові по справі № 490/12384/16-ц: «Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.п.7,8 Постанови Пленуму ВСУ від 12.04.85 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 ( із змінами), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

В постанові ОП КЦС ВС від 20 вересня 2021 року у справі № 200/17337/17 (провадження № 61-865сво21), вказано, що враховуючи обставини цієї справи та висновки, які зроблені за результатами їх оцінки, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність підстав для відступлення від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 524/7927/16-ц (провадження № 61-30751св18) та зробив висновок про правильне застосування норм права, згідно до якого , із урахуванням положень статті 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України, статей 64, 65, 71, 72 ЖК Української РСР враховуючи те, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Так, суд згодний із позицією представника позивача адвоката Тимощука Є.С. про те, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована у ньому має право на звернення до суду захистом своїх прав, зокрема із позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Водночас, суд переконаний , що звертаючись до суду із даним позовом саме позивач ОСОБА_1 несе тягар доведення перед судом належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, що він на законних підставах вселився в квартиру АДРЕСА_2 як член сім`ї наймача та зареєстрований в цій квартирі.

Однак, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що ані позивач ані його представник не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів на підтвердження виникнення в позивача ОСОБА_1 законних підстав вселення в цю квартиру.

Так, в матеріалах справи відсутні такі докази: до якої категорії житлового фонду належить спірна квартира ( ст. 4 ЖК Української РСР ) ; хто, коли, кому саме та на якій правовій підставі видав ордер на це житлове приміщення, сам ордер; хто був первісно основним наймачем цієї квартири та укладав договір найму на квартиру, сам договір найму житлового приміщення ( ст.ст.61, 64 , 65 ЖК Української РСР ); якщо основний наймач квартири - помер (свідоцтво про смерть), то хто, коли з членів сім`ї первісного наймача оформив на себе договір найму на цю квартиру (стаття 107 ЖК Української РСР); докази родинних відносин позивача із основним наймачем квартири.

І саме, після доведення позивачем перед судом відповідними письмовими доказами законних підстав свого вселення в цю квартиру, позивач міг би доводити перед судом наявними доказами, що відповідач порушує його законне право користування житлом за обставин вказаних у позові, однак позивачем цього не було зроблено.

Тому, суд не убачає підстав вважати, що відповідач порушує право користування житлом позивача за поданим позовом.

Виходячи з наведеного, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.263-265, 268 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27.07.2023.

Суддя Олена САЄНКО