печерський районний суд міста києва
Справа № 757/6291/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Батрин О.В.

секретар судового засідання Габрись О.М.,

справа № 757/6291/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 22.11.2022 року позивач надав відповідачу у позику 800 000 доларів США, які остання зобов`язалася повернути до 30.12.2022 року у гривні за курсом продажу долару США фізичним особам, встановленим АТ «Асвіо Банк». Підписанням договору позики від 22.11.2022 року відповідач підтвердила отримання суми позики. Проте, свої зобов`язання щодо повернення суми позики відповідач не виконала. У зв`язку з цим позивач звернулася з цим позовом до суду та просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 32 800 00 грн., що є еквівалентом 800 000 доларів США за курсом продажу АТ «Асвіо Банк» долару США фізичним особам, проценти за період з 22.11.2022 року по 14.02.2023 року у розмірі 1 909 589,04 грн. та 3% річних в розмірі 124 010,96 грн.

Ухвалою суду від 16.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.03.2023 року (а.с. 12).

Ухвалою суду від 23.05.2023 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено (а.с. 60).

За результатами проведення підготовчого судового засідання ухвалою суду від 05.06.2023 справу призначено до судового розгляду на 11.07.2023 року (а.с. 70).

11.07.2023 року від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшли додаткові письмові пояснення у справі (а.с. 76-82), відповідно до яких заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що написання імені позичальника - відповідача в договорі позики відрізняється від законного імені його клієнта, а саме згідно з паспортом відповідач має ім`я ОСОБА_2 , а в договорі позичальником є ОСОБА_2 , у зв`язку з чим позивач має довести, що ОСОБА_2 та особа вказана в договорі позики як ОСОБА_2 є одна і та ж особа в розумінні ст. 28 ЦК України. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази передачі позивачем частинами грошової суми за договором відповідачу, сам факт укладання договору не є доказом передачі грошових коштів позичальнику. Також у пункті 3 договору не вказано розмір суми позики, як рівно договір не містить поняття та розміру суми позики, що тлумачиться як припущення позивача, що 800 000,00 доларів США є саме сумою позики. При цьому, не підлягають стягненню 3% річних у розмірі 124 010,96 грн. через безгрошів`я договору, інших правовідносин між сторонами договору та зазначив, що 3% річних не нараховуються на долари США.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовні заяві та письмових поясненнях.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення позовних вимог, мотивуючи їх безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Судом встановлено, що 22.11.2022 року позивач ОСОБА_1 уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики, відповідно до умов якого (п. 1), позикодавець передав частинами позичальникові належні позикодавцю на праві власності грошові кошти в загальному розмірі 800 000 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві грошові кошти на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 2 договору позичальник зобов`язується в строк до 30.12.2022 року повернути позикодавцеві позичені грошові кошти готівкою у національній валюті у сумі, яка буде еквівалентом 800 000 доларів США за курсом продажу АТ «Асвіо Банк» долару США фізичним особам на день повернення позики (а.с. 5).

Відповідно до п. 3 договору фактичне отримання позичальником суми позики в повному обсязі підтверджується підписанням позичальником даного договору.

Відповідно до п. 6 договору позики та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України сторони встановили, що умови даного договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 21.07.2022 року та питання, неврегульовані даним договором, вирішуються сторонами у відповідності з чинним законодавством України (п. 7).

Передачу суми позики було здійснено частинами у розмірі 800 000 доларів США, що сторони зафіксували в пункті п. 1 та п. 3 договору позики.

Тому, доводи відповідача щодо безгрошовості договору позики є безпідставними.

У строк, встановлений договором позики, відповідач суму позики позивачу не повернув.

Договір позики відповідач не оспорював, не визнавав його недійсним чи удаваним правочином, що має на меті приховати інший правочин.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частин 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк (стаття 610 ЦК України).

За положеннями ст. 525, 526 ЦЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (14-446цс18), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, оскільки належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки відповідач прострочила виконання своїх зобов`язань перед позивачем, грошові кошти за договором позики в розмірі 800 000 доларів США позивачу не повернула, то суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 800 000 доларів США, без перерахунку вказаної суми у гривнях за офіційним курсом НБУ, враховуючи положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України (повернення грошових коштів у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача процентів за договором позики за період з 22.11.2022 року по 14.02.2023 року у розмірі 1 909 589,04 грн., суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що предметом договору позики були кошти в іноземній валюті - доларах США, а розмір процентів сторонами не був визначений.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

У разі отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі:

1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний;

2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні;

3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

Вказаний висновок викладений, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16 (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в частині позовних вимог про стягнення процентів від суми позики за період з 22.11.2022 року по 14.02.2023 року у розмірі 1 909 589,04 грн.

При цьому, наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних з огляду на таке.

Захист прав та інтересів позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) врегульовано частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

З огляду на те що відповідач порушив грошове зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період 31.12.2022 року по 14.02.2023 року у розмірі 3 024, 65 доларів США з розрахунку 800 000 доларів США (сума основного боргу) х 46 (кількість прострочених днів) х 3/100/365.

При цьому, доводи відповідача, що ОСОБА_2 та особа вказана в договорі позики як ОСОБА_2 є не однією і тією ж особою, суд відхиляє, з огляду.

Як вбачається з матеріалів справи, при підписанні договору позики відповідач ОСОБА_2 пред`явила паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , та який також посвідчує особу відповідача при укладенні Додаткової угоді № 1 від 04.06.2023 року до Договору № 03/06-01/23 про надання правової (правничої) допомоги від 04.06.2023 року, укладеного між відповідачем та Адвокатським бюро «Кулик і Альянс Партнери».

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , яка підписала договір позики від 22.11.20222 року та ОСОБА_2 , яка підписала договір № 03/06-01/23 про надання правової (правничої) допомоги від 04.06.2023 року є однією і тією особою, оскільки її особа посвідчується одним і тим самим документом, а саме паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 та має один і той самий реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 80 3024,66 доларів США (800 000 доларів США + 3 024,66 доларів США), що становить 94,38% від ціни позову в гривневому еквіваленті.

Судовий збір сплачений позивачем складає 13 420 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме у розмірі 12 665 грн. 80 коп. (94,38% від судового збору у розмірі 13 420 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст. 524, 526, 530, 545, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 800 000 доларів США, 3% річних за період з 31 грудня 2022 року по 14 лютого 2023 року у розмірі 3 024,66 доларів США.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 12 665 грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3

відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків. НОМЕР_2

Суддя О.В. Батрин