Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2023 Справа №607/8707/23

Провадження №2/607/2129/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Петрик В.В.

представника відповідача адвоката Гатало М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» про зобов`язання видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16.05.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» (далі ТОВ «МВ СТЕЛЛАР», Товариство) про зобов`язання видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він у період із 18.11.2020 по 02.09.2022 працював у компанії Товариство з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» на посаді директора фінансового. Згідно із наказом №6247-к/тр від 02.09.2022 про припинення трудового договору його звільнено з посади директора фінансового за власним бажанням. Разом з тим, під час його звільнення відповідач в порушення ст. 47 КЗпП України не надав йому повідомлення про нараховані та виплачені суми заробітної плати при звільненні. Так, 06.02.2023 він направив відповідачу запит щодо надання інформації, де попросив надати втому числі і довідку про нарахування і виплати заробітної плати. На вказаний запит він отримав відповідь у якій відповідач попросив конкретизувати, за який саме період потрібна така довідка, та вказати для чого вона потрібна. У листі від 14.02.2023 він конкретизував необхідні дані для отримання довідки про нараховані та виплачені суми заробітної плати. Проте відповідач запитуваної ним довідки не надав, натомість попросив з`явитись особисто для отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. У своєму листі від 09.03.2023 він вкотре попросив надати письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, відправивши його за адресою його проживання, однак відповідач в порушення ст. 47 КЗП не надав запитуваних ним документів. Позивач вказує, що факт ненадання письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні не дає можливості перевірити правильність нарахування та виплати коштів, а також відсутність боргу щодо виплати заробітної плати. Окрім цього, через неправомірні дії відповідача, які полягають у ненаданні письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, він зазнав моральних страждань, що негативно вплинуло на відносини у його родині.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд: зобов`язати ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні; стягнути з ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 1000 грн, а також судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.05.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

04.07.2023 судом зареєстровано пояснення відповідача, подані представником відповідача ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» адвокатом Гатало М.Я., з яких вбачаться, що позивач працював у ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаді директора фінансового та був звільнений 02.09.2022 на підставі заяви про звільнення за власним бажанням. При звільнені позивачу було надано: копію наказу про припинення трудового договору (контракту) № 247-к/тр від 02.09.2022, у якому зазначено, що ОСОБА_1 отримав компенсацію за невикористану щорічну відпустку 34 календарних дні; трудову книжку із внесеною інформацією на підставі наказу про звільнення та проведено розрахунок в повному обсязі. При цьому, в день звільнення позивачем не було пред`явлено жодних претензій фінансового характеру щодо нарахованих та виплачених грошових сум. Відповідач вказує, що з 19.07.2022 набрав чинності закон № 2352-IX, який вніс зміни в тому числі і до Кодексу законів про працю, зокрема у статті 47 КЗпП України, з`явилось зобов`язання роботодавця видати працівнику письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, чого ними не було зроблено. Разом з тим, звертає увагу, що затвердженої форми повідомлення немає, проте у ст. 116 КЗпП є уточнення, які дані повинні бути в повідомленні. Окрім цього, щоб документ не можна було визнати недійсним, в повідомленні потрібно передбачити підпис посадової особи, уповноваженої на його підписання, а також особи, яка отримала дане повідомлення. Відповідно, на самому повідомленні важливо отримати підпис працівника та вказати дату отримання. Роботодавець повинен підтвердити отримання працівником повідомлення, для цього в ньому потрібно передбачити підпис про отримання. Представник відповідача зазначає, що у своїх відповідях на запити позивача відповідач не відмовлявся від видачі повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, а просив особисто з`явитись за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Тим паче, у своїх запитах позивач, крім вищевказаного повідомлення вимагав розірвати Договір про нерозголошення конфіденційної та комерційної таємниці № б/н від 02.09.2022, а оскільки позивач був одним із вищих керівників компанії, відповідав за управління фінансовими потоками бізнесу, за фінансове планування та звітність, визначав фінансову політику організації, здійснював заходи щодо забезпечення фінансової стійкості компанії то відповідач вважав, що усі вимоги позивача підлягають обговоренню за особистої участі позивача. Тим більше, в телефонних розмовах з позивачем була пропозиція щодо відшкодування витрат на дорогу, однак останній відмовився. Окрім цього, відповідач зауважує, що позивачу було відомо про порушення його права починаючи з 06.02.2023 з моменту першого звернення, а отже, керуючись положенням ч. 1 ст. 233 КЗпП України ОСОБА_1 пропустив встановлені строки позовної давності для звернення працівника до суду (один та три місяці). Стосовно відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає що така вимога є необґрунтованою та недоведеною, оскільки позивач у своїй заяві не вказав, які саме моральні страждання він отримав, як саме погіршились його сімейні відносини, якими аргументами керувався останній при визначенні розміру моральної школи та не надав жодних доказів такої шкоди. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову.

17.07.2023 судом зареєстровано заперечення на пояснення відповідача подані представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Петрик В.В., згідно з яких позивач не погоджується із доводами наданими відповідачем у письмових поясненнях. Так, позивач не заперечує, що отримав копію наказу про розірвання трудового договору та трудову книжку, але лише після того, як, вдавшись до шантажних методів впливу, компанія змусила його підписати договір про нерозголошення комерційної таємниці. Разом з тим, з приводу тверджень відповідача щодо не подання жодних претензій фінансового характеру та проведеного розрахунку у повному обсязі позивач заперечує, оскільки зароблені ним кошти йому не виплатили до цього часу, а претензії не були оформлені офіційними листами, але вони були. При цьому запитувана ним довідка йому потрібна для доведення факту недоотримання заробітної плати. З приводу доводів відповідача, що немає затвердженої форми для довідки про заробітну плату, позивач вказує, що ще до змін у законодавстві, відповідач надавав співробітникам довідки довільного характеру, де вказував необхідну інформацію та на даний час міг підготувати довідку довільної форм відповідно до ст. 116 КЗпП, однак він цього також не зробив. Щодо того, що роботодавець має отримати підпис про одержання працівником повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, то відповідач не був позбавлений можливості відправити лист кур`єрською доставкою або ж відправити співробітника у відрядження для особистого вручення такого повідомлення. Щодо розірвання договору про конфіденційну інформацію, що був неправомірно заключний через шантаж і погрози, то це питання не має відношення до цього провадження. Також зауважує, що завдання йому моральної шкоди полягає у тому, що він міг використати довідку для отримання кредитних коштів, для захисту своїх прав у судовому порядку через невиплату заробітної плати у повному обсязі, а також витрачав власний час та гроші на відправку листів з проханнями виконати зобов`язання у досудовому порядку. При цьому він відчував стрес і приниження гідності та честі, що отримує відмови у виплаті зароблених в компанії майже за 2 роки коштів та з приводу такого простого питання як надання довідки. Окремо зазначає, що він звернувся до суду з дотриманням місячного строку та тримісячного строку відповідно до положень ст. 223 КЗпП. Так, 06.02.2023 він звернувся з вимогою про надання повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові. У відповідь на заяву, ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» надало відповідь, що їм неясно про яке саме повідомлення йдеться, та просили уточнити цю інформацію. На що, ним було сформовано заяву від 24.02.2023 з уточненням інформації про повідомлення. Але разом з тим, у відповіді від 09.03.2023 ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» не надало повідомлення. Таким чином, після очікування 30-денного строку відповідно до Закону України «Про звернення громадян» він звернувся до суду. На підставі викладеного просить суд не брати до уваги пояснення відповідача, як такі, що є необґрунтованими та безпідставними.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Петрик В.В. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві та заперечення на пояснення відповідача та просили задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідач адвокат Гатало М.Я. просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав:

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Судом встановлено, що згідно з записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , 18.11.2020 ОСОБА_1 прийнятий на посаду директора фінансового у ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на підставі наказу № 484-к від 17.11.2020.

02.09.2022 ОСОБА_1 подав директору ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» заяву у якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням з 02.09.2022, у зв`язку із зміною місця проживання.

Наказом директора ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» Волянського Г. №247-к/тр від 02.09.2022 «Про припинення трудового договору(контракту)», звільнено з 02.09.2022 ОСОБА_1 з посади директора фінансового за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 , що також вбачається із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Також у вказаному наказі містить запис: «Компенсація за невикористану щорічну відпустку 34 календарних дні».

Згідно з книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» розпочатої 04.05.2016, ОСОБА_1 02.09.2022 було видано трудову книжку серії НОМЕР_1 у зв`язку із звільненням на підставі наказу №247-к/тр від 02.09.2022.

06.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» із листом на запит інформації у якому просив з поміж іншого надати довідку про нарахування і виплати заробітної плати.

Відповідно до відповіді на запит щодо надання інформації №10/1215 від 14.02.2023, у відповідь на запит ОСОБА_1 від 06.02.2023 ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» повідомило, що у день звільнення з посади директора фінансового, йому було надано: копію наказу про звільнення; трудову книжку із внесеною інформацією на підставі наказу про звільнення; проведено розрахунок в повному обсязі. Стосовно затребуваної в запиті довідки про нарахування і виплати заробітної плати - ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» просило конкретизувати, за який саме період потрібна така довідка та вказати для чого вона потрібна, оскільки, призначення довідки виливає на її форму та зміст.

24.02.2023 ОСОБА_1 подав до ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» відповідь на лист №10/1215 від 14.02.2023 під № 2, у якому просив надати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні за весь час роботи у компанії з 02.11.2020 по 31.08.2022 згідно КЗпП.

Як вбачається з відповіді на запит щодо надання інформації №1700 від 09.03.2023, у відповідь на запит ОСОБА_1 від 24.02.2023 ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» просило ОСОБА_1 на виконання вимог статей 47 та 116 Кодексу законів про працю України з`явитись за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання ним письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Згідно з відповіддю на лист № 1700 від 09.03.2023, ОСОБА_1 повідомив ТОВ «МВ СТЕЛЛАР», що не має змоги з`явитись за адресою вул. Гріга, 3, м. Тернопіль, для отримання письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, оскільки на даний час не проживає у м. Тернополі та просив надати довідку про нарахування та виплати заробітної плати, надіславши її за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 43Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2014 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» на посаді директора фінансового з 18.11.2020 та був звільнений 02.09.2022 за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника вдень їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось представником відповідача, що як у день звільнення позивача ОСОБА_1 02.09.2022 так і по даний час, письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні працівникові ОСОБА_1 останньому не видано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за результати розгляду справи доведено, що відповідач ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» в порушенням вимог ст. 47 КЗпП України не виконав покладений на нього обов`язок та не видав позивачу ОСОБА_1 письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, а тому трудові права останнього підлягають захисту, шляхом зобов`язання ТОВ «МВ СТЕЛЛАР» видати ОСОБА_1 письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

При цьому доводи представника відповідача, з приводу необхідності особистої присутності позивача при видачі повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні, суд до уваги не бере, оскільки ст.ст. 47, 116 КЗпП України не містять такої вимоги, натомість містять обов`язок роботодавця видати вказане повідомлення у день звільнення працівника, що не було виконано ТОВ «МВ СТЕЛЛАР».

Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

До такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 14.06.2021 у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Суд вважає доведеним, що порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 , а саме, не надання останньому письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні спричинило йому моральну шкоду, яка полягає, у приниженні його честі та гідності, а також необхідності докладення додаткових зусиль, задля отримання передбаченої КЗпП України інформації про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 1000,00 грн є достатній та обґрунтований, а тому підлягає стягненню з відповідача.

З приводу посилань представника відповідача на те, що позивачем попущений тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права для звернення до суду для вирішення трудового спору, суд зазначає наступне.

Статтею 233 КЗпП України, визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що звернувшись до суду з позовом 16.05.2023 позивачем не було порушено строків передбачених ст.233 КЗпП України, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача з даного приводу.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2147,20 грн, сплачений за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 82, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» про зобов`язання видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні та стягнення моральної шкоди задовольнити повністю.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» () видати ОСОБА_1 письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» () на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР» () на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2147 ( дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 ( двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 28.07.2023.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МВ СТЕЛЛАР», , адреса місцезнаходження: вул. Едварда Гріга, 3, м. Тернопіль, 47707.

Головуючий суддяН. Р. Кунець