ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/7142/21 Номер провадження 22-ц/814/2289/23Головуючий у 1-й інстанції Путря О.Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської Марине Леніківни

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2022 року у складі судді Путрі О. Г.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Безлюдівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Безлюдівської сільської ради Харківського району Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаною позовною заявою на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що справа належить до адміністративної юрисдикції, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лаєвська М. Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість ухвали, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковості висновку суду першої інстанції про те, що спір про оскарження висновку комісії у справах дітей підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження висновку комісії у справах дітей щодо способу участі матері у спілкуванні з дитиною виникає із сімейних відносин та у відповідності до статті 19 ЦПК України розглядається в порядку цивільного судочинства.

Вказує, що оскаржуване розпорядження хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, проте спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та пливає насамперед на особисті немайнові права позивача та третьої особи як батьків дітей.

Зазначає, що місцевим судом не було враховано правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі № 947/5258/21 щодо розмежування юрисдикції спорів щодо оскарження рішення органів місцевого самоврядування та органів опіки і піклування, в якій зазначено, що правовідносини з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів батька та його дитини гарантовані СК України, а тому є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Вважає, що внаслідок відмови у відкритті провадження у справі суд першої інстанції порушив право позивача на справедливий судовий розгляд та відновлення своїх порушених прав за допомогою справедливої процедури.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно пункту 6 частини першої статті 374, пунктів 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

По справі встановлено, що 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Безлюдівської сільської ради Харківського району Харківської області, в якому просив суд визнати таким, що не відповідає інтересам дитини та скасувати рішення виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 13.07.2021 № 362 про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини від 12.07.2021 про визначення способу спілкування матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , 2017 року народження, - з 13 по 28 число кожного місяця, без участі батька, за адресою проживання матері, починаючи з липня 2021 року на час розгляду у суді справи про визначення місця проживання дитини.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за вказаним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивачем оскаржується рішення суб`єкта владних повноважень.

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Суд вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з тих підстав, які передбачені законом.

Підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтею 186 ЦПК України, зокрема, пунктом 1 частини першої встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Предметом розгляду у цій справі є рішення виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області від 13.07.2021 № 362 про затвердження висновку комісії з питань захисту прав дитини від 12.07.2021 щодо визначення способу спілкування матері ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 , 2017 року народження, яке прийняте на підставі статей 141, 153, 157 СК України.

Отже, фактично існує спір про визначення способу участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною та захист батьком своєї гарантованої можливості реалізації батьківських прав, що регулюється нормами сімейного права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 640/109/19 (провадження 11-778апп19) дійшла висновку про те, що якщо особа стверджує про порушення її прав наслідками, що спричинені бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, яку вона вважає неправомірною, і такі наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав або інтересів цієї особи чи пов`язані з реалізацією нею майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, то визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії є способом захисту відповідних цивільних прав та інтересів.

Спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів особи та її дитини, гарантованих Сімейним кодексом.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 352/536/17, від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а, Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 522/23095/16-а, від 26 травня 2022 року у справі № 947/5258/21.

У справі, що переглядається, спірні правовідносини виникли з приводу реалізації та захисту особистих немайнових прав та інтересів батьків і дитини на особисте спілкування.

Оскаржене розпорядження, хоч і прийняте суб`єктом владних повноважень, але спрямоване на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливає на особисті немайнові права позивача та третьої особи як батьків дитини, що належить до цивільної юрисдикції.

Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржувана ухвала про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, як постановлена з порушенням норм процесуального права, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської Марине Леніківни задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю.В. Дряниця

Л. І. Пилипчук