Провадження № 2/127/2827/23
УХВАЛА

31 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суду Вінницької області в складі судді Іщук Т. П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року позовна заява передана за підсудністю до Біляївського районного суду Одеської області.

20 липня 2023 року постановою Вінницького апеляційного суду скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 червня 2023 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про непідсудність даної справи Вінницькому міському суду Вінницької області, проте помилково передав її на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області за зареєстрованим місцем проживання позивача, оскільки є підстави для застосування ч.2 ст.27 ЦПК України.

Дослідивши матеріали вказаного вище позову, з урахуванням ухвали апеляційної інстанції, суд дійшов висновку, що дана справа не належить до підсудності Вінницького міського суду Вінницької області.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені у ч. 1ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Підсудність - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ. Тобто підсудність це коло цивільних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного суду.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Позивач, звертаючись з даним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області, посилається на положення ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Положеннями ст. 5 вказаного Закону передбачено, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється, зокрема, оперативними підрозділами органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України.

За змістом ч. 1 ст. 41 КПК України оперативні підрозділи, зокрема, установи виконання покарань та слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, дізнавача, прокурора.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду, просить стягнути з Державної казначейської служби моральну шкоду, завдану внаслідок тримання його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в умовах, що принижують його честь і гідність та у зв`язку із поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідачем ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не було забезпечено право ОСОБА_1 на здійснення телефонних розмов, неодноразово порушено законодавство щодо роздільного тримання засудженого до довічного позбавлення волі, порушувалось право позивача на отримання дієтичного харчування та його матеріально-побутового забезпечення.

З огляду на зазначене, позовні вимоги ОСОБА_1 не пов`язані із відшкодуванням шкоди, заподіяної йому незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача при здійсненні оперативно-розшукової діяльності.

Відтак, при виборі підсудності відсутні підстави керуватися положеннями ч. 4 ст. 28 ЦПК України та наявні підстави для застосування ч.2 ст.27 ЦПК України.

На вказане звернув увагу суд апеляційної інстанції в ухвалі від 20 липня 2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Позивач звернувся з вказаним позовом до двох відповідачів: ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Державної казначейської служби України. При цьому місцезнаходження відповідачів є різним.

Місцезнаходженням ДУ «Одеський слідчий ізолятор» () є вулиця Люстдорфська дорога, будинок 11, місто Одеса, а Державної казначейської служби України () - вулиця Дегтярівська, будинок 11Г, місто Київ.

З огляду на вказане, в даному випадку слід застосовувати з урахування п.15 ст.28 ЦПК України.

Відповідно до п.15 ст.28 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Позивач при зверненні до суду вказані норми не врахував, а тому зважаючи, що позивач, звертаючись до суду до двох відповідачів, зазначив, що діями саме працівників ДУ «Одеський слідчий ізолятор» було завдано йому моральної шкоди, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, слід передати за підсудністю на розгляд Малиновському районному суду м.Одеси (за місцем знаходженням одного із відповідачів ).

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 27, 28, 31, 187, 261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди передати за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси (вул. Василя Стуса, буд. 1а, м. Одеса, 65033).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: