НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18 липня 2023 рокуСправа № 322/414/23

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Губанова Р.О., секретар судового засідання Блажко О.П.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Котова О.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на частину будинку за набувальною давністю.

Короткий зміст позовних вимог, рух справи.

14 квітня 2023 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов зазначений цивільний позов, в якому позивачка просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 29/100 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.

Позивачка проживає в будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована з 29 квітня 2004 року.

Вказаний будинок складається з 4-х кімнат: загальна площа будинку складає 51,2 кв. м, житлова площа 30,9 кв.м.

З 2003 року, тобто ще до здійснення його дарування. З найпершого дня проживання в будинку вона користується всією його площею так як дозволив попередній власник. Після укладення договору дарування, позивачка була впевнена, що володіє всім будинком, але у березні мала необхідність звернутися до виконкому Новомиколаївської селищної ради з питання зняття з реєстрації місця проживання колишнього чоловіка та отримала відмову у зв`язку з тим, що не додала згоду співвласника. Працівником селищної ради їй було роз`яснено, що на праві приватної власності вона володіє лише частиною будинку (71/100). Така інформація її здивувала, оскільки вона вважала, що будинок її повністю. За весь час її володіння та користування будинком, вона не отримувала будь яких претензій від третіх осіб з цього приводу.

Жодного дня у вказаному будинку не прожив ніхто крім неї і її сім`ї, ніхто з третіх осіб не приймав участі у сплаті комунальних платежів не цікавився станом будинку та взагалі не з`являвся в даному будинку.

В той же час, проживаючи в даному будинку, позивачка з першого дня вселення до нього сплачує комунальні та всі інші витрати, пов`язані з його утриманням, зберігає у ньому свої речі, оскільки іншого житла у неї немає, не має заборгованості за сплату комунальних послуг. Позивачка постійно робить поточні та капітальні ремонти за власні кошти та утримує будинок в порядку. Облаштували квартиру новими дверима та вікнами, замінили підлогу, переклали грубу та димарі, зробили стяжку всього будинку, оскільки без неї будинок розвалювався, провели каналізацію - тобто продовжують відкрите безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 10 років. Регулярно сплачує земельний податок на земельну ділянку під будинком.

Як підставу для позиву посилається на положення ст.41 Конституції України, ст.ст.328, 344, 392 ЦК України і висновки викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014.

Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19.04.2023 було відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк на подачу відзиву.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано, втім 01.05.2023 була подана заява у якій відповідач не заперечував проти задоволення позову, просив розглянути справу без участі представника відповідача, судові витрати покласти на позивачку.

В рамках підготовчого провадження були витребувані документи які стосувалися особи ОСОБА_2 , яка було власником 29/100 будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов.

Фактичні обставини встановлені судом,

мотиви з яких виходив суд і застосовані норми права:

ОСОБА_1 є власницею 71/100 будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухомо майна та реєстру прав власності на нерухоме майно, Декржавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 34 - 35).

В цьому будинку вона зареєстрована з 29 квітня 2004 року, що підтверджується відповідним записом в паспорті позивачки і (далі Інформація а.с. 5).

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов б/н б/д (який згідно з поясненнями позивачки був складений в середині березня 2023 року після її звернення з відповідною заявою до виконкому Новомиколаївської селищної ради), у вказаному будинку окрім позивачки проживає її колишній чоловік ОСОБА_3 .

Позивачка на руках має технічний паспорт на згаданий будинок.

Право власності на свою частку будинку позивачка набула на підставі договору дарування від 05.03.2004, укладеного між нею і ОСОБА_4 (а.с. 7).

Також позивачка має в користуванні земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Новомиоклаївської селищної ради від 16.03.2023 №862 (а.с. 16). Остання сплачувала земельний податок за період 2017-2022 роки і не має заборгованості по сплаті земельного податку (а.с. 17). Також ОСОБА_1 сплачує ряд комунальних послуг, і є стороною (як отримувач послуг) у відповідних договорах (а.с. 21 - 27).

Власницею 29/100 цього будинку була ОСОБА_2 , (згідно з Інформацією), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно з записом Акта про смерть №91 а.с. 61).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , не заводилась, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (а.с. 55).

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

З роз`яснень, викладених в п.9 та п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, при вирішенні спорів, пов`язани із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке: 1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; 2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; 3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 1 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №1-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18) для набуття права власності за набувальною давністю необхідна сукупність обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття права власності за набувальною давністю є можливим лише за наявності усіх вказаних умов. Зокрема, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніви щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показала що добре знайома з позивачкою, оскільки вони є сусідами і проживають поруч. Подружжя ОСОБА_6 проживає в будинку АДРЕСА_1 з 2003 року. Раніше з ними також проживала їх донька. Будинок був розділений на дві половини, в одній з яких проживала ОСОБА_2 , яка померла. У ОСОБА_2 було два сина, один з яких проживає десь в росії і навіть не приїхав на поховання матері, а другий проживав десь в Запорізькій області. Він декілька разів після смерті матері приїжджав в смт Новомиколаївка, однак це було вже досить давно, а потім ніби то теж виїхав в росію. Сини ОСОБА_2 не претендували на її частину будинок. Після смерті останньої Хмичови спочатку приводили до ладу територію домоволодіння, зокрема город ОСОБА_2 , а потім і частину будинку де жила остання, робили ремонти тощо. Вхід в будинок тепер один, з того боку будинку (Прилепської) зробили літню кухню з верандою. До ОСОБА_6 в будинку проживав ОСОБА_4 з родиною, приблизно 10 років, а перед ними проживала ОСОБА_7 . ОСОБА_4 проживав на своїй частині будинку і не хотів наводити порядок на частині в якій проживала ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 показала що з 2003 року у будинку АДРЕСА_1 проживає родина ОСОБА_6 (позивачка, її чоловік ОСОБА_9 , раніше проживала їх донька, яка після того як вийшла заміж переїхала). Вони доглядають за будинком і прибудинковою територією. Робили ремонти будинку, даху тощо. Цей будинок раніше був на двох господарів. В одній половині проживала ОСОБА_7 , а в другій ОСОБА_2 . Перша померла ОСОБА_7 , а згодам і ОСОБА_2 . ОСОБА_10 будинку де мешкала ОСОБА_11 купив ОСОБА_12 . Коли ОСОБА_13 заїхав в будинок, ОСОБА_14 ще була жива і мешкала на своїй частині будинку. Свідку не відомо чи проживав/не проживав ОСОБА_13 на території ОСОБА_2 після смерті останньої. Як приєднали частину будинку Прилепської свідку не відомо. Хмичови вільно володіли усім будинком, і їй не відомо щоб хтось мав претензій до ОСОБА_6 з приводу володіння будинком. У ОСОБА_2 було два сина, один був десь на півночі, а другий був десь в ОСОБА_15 , однак давно про них свідок вже не чуло і де вони зараз їй не відомо. На думку свідка натепер будинок є одним цілим помешканням. Їй не відомо чи є один вхід у будинок чи їх два, оскільки вона проживає навпроти і не бачить ту частину будинку.

Обставини щодо проведення ремонту у спірному будинку, сплата житлово-комунальних послуг, сплата земельного податку, приведення в порядок території навколо будинку (двору, городу тощо), підтверджують факт відкритого та безперервного користування домоволодінням.

Проте, сам по собі факт користування позивачкою спірним домоволодінням не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю на частину будинку.

З пояснень самої позивачки та показань свідків випивало, що ремонти і порядок на території усього домоволодіння здійснювалось подружжям ОСОБА_6 , а не виключно самою позивачкою.

Крім цього з пояснень позивачки наданих в судовому засіданні випливало, що фактично будинок у ОСОБА_4 був куплений за спільні з ОСОБА_3 (на той час чоловіка) кошти, а угода була оформлена як договір дарування з метою зменшення оподаткування.

Позивачкою не доведено, що вона не могла знати, що їй не належала 29/100 будинку, адже вказана інформація зазначена як в договорі дарування, так і в технічному паспорті на будинок і ці документи позивачка має на руках. Крім цього, до того як родина ОСОБА_6 всилилася в будинок, він був фактично розділений на дві частини, які мали два окремі входи. Після смерті ОСОБА_2 її частина будинку і територія були занедбаними, і ними попередній власник 71/100 частини будинку ОСОБА_4 не користувався.

З огляду на сукупність встановлених обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 29/100 житлового будинку, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, відмовити повністю.

Реквізити учасників справи:

- позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- відповідач: Новомиколаївська селищна рада Запорізького району Запорізької області, 70100, Запорізька область, Запорізький район, смт Новомиколаївка, вул. Українська, 34, ідентифікаційний код 20509622.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 28 липня 2023 року.

Суддя Р.О. Губанов