Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6450/22
Номер провадження2/711/40/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

за участі:

представника позивача Котенко С.В.,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором,-

встановив:

ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором .

Позов обгрунтовує тим, що 15.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» відповідно до діючого Статуту АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 00-76/08, згідно якого Позичальник отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США (П`ятдесят тисяч дол. США 00 центів) на строк з 15.04.2008 року по 13.04.2018 року на задоволення споживчих потреб.

В забезпечення повернення кредиту було укладено Договір іпотеки №ДІ-00-76/08 від 15.04.2008 року, згідно якого іпотекодавець - приватне підприємство «Ліга 2000» передало в іпотеку Банку нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 117,0 кв. метри, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Умовами Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний використати кредит на зазначені у п. 3.3. цього договору цілі, повернути банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно цього договору.

В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору АБ «УКРГАЗБАНК» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року з позичальника - ОСОБА_1 та до майнового поручителя ПП «Ліга 2000» звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року по справі №711/677-13-ц позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» були задоволені в повному обсязі та стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 перед АБ «УКРГАЗБАНК» в сумі 36788,93 дол.США і 31564,30 грн. та звернено стягнення на предмет іпотеки, що належить ПП «Ліга 2000», в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2015 року № 22-ц/793/690/15, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.03.2014 року залишено без змін.

20.02.2017 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором згідно рішення суду, на рахунок Банку від реалізації предмета іпотеки надійшли кошти, які були направлені Банком на купівлю іноземної валюти по курсу НБУ на день погашення і Куплена іноземна валюта в сумі 11 796,38 дол. США була направлена для погашення заборгованості згідно рішення суду, а саме 3424,64 дол. США на погашення відсотків та 8371,74 дол. США на погашення тіла кредиту, так як у відповідності до п.52 Постанови ВС від 04.07.2018 року по справі № 761/12665/14-ц, визначено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Таким чином, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року по справі № 711/677/13-ц залишається не виконаним, а заборгованість не є погашеною в повному обсязі.

Свої зобов`язання позичальником не виконуються тривалий період, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

З урахуванням часткового погашення заборгованості, згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року по справі №711/677/13-ц, заборгованість ОСОБА_1 перед АБ «УКРГАЗБАНК» станом на 23.02.2022 року становила 24860,62 дол.США.

У зв`язку з чим, в межах позовної давності (3 роки), визначеної ст. 257 ЦК України, Банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 24 860,62 дол.США 3% річних у розмірі 2 248,17 дол.США за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022року, що підлягають сплаті Відповідачем за прострочення виконання зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ «УКРГАЗБАНК», 3% річних нарахованих на прострочену заборгованість за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року, які станом на 23.02.2022 року становлять 2248 дол.США (Дві тисячі шістсот один, 17 дол.США.), а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 січня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.03.2023 до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , який обґрунтований тим, що спірні правовідносини щодо стягнення простроченого боргу за Кредитним договором №00-76/08 від 15.04.2008 року були предметом судового розгляду у справі №711/677/13-ц.

Так, рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27.03.2014 у справі №711/677/13-ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року в розмірі: 36 788,93 (Тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят вісім дол. США 93 центи) доларів США та 31 564,30 (Тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири грн.. 30 коп.) гривень.

У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ПП «Ліга 2000». Стягнуто з ПП «Ліга 2000» штраф за порушення умов Договору іпотеки № ДІ-00-76/08 від 15.04.2008 року в сумі 20 069,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29.04.2015 р. вищевказане судове рішення було залишене без змін.

Судове рішення у справі №711/677/13-ц було фактично в повному обсязі виконано боржником в межах виконавчого провадження НОМЕР_2 (Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ).

У 2021 році ПАТ АБ «Укргазбанк» подало виконавчий лист у справі №711/677/13-ц для примусового виконання вдруге. Проте, постановою Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ відповідне виконавче провадження НОМЕР_3 було також закінчено, оскільки рішення суду №711/677/13-ц, фактично було виконане у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана постанова ДВС стягувачем не оскаржувалася.

Вказує, що доводи позовної заяви ПАТ АТ «Укргазбанк» про те, що «…рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 березня 2014 року по справі №711/677/13-ц залишається невиконаним, а заборгованість не є погашеною в повному обсязі - є неспроможними та такими, що спростовуються наявними письмовими доказами.

Відповідно, безпідставними та необґрунтованими і є вимоги ПАТ АБ «Укргаз банк» про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2248,17 доларів США, за нібито прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки, як вже зазначалося, грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ПАТ АБ «Укргазбанк», що виникло за Кредитним договором №00-76/08 від 15.04.2008, вже було виконано боржником в повному обсязі в межах ВП НОМЕР_2.

А тому, відповідач вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

21.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив від представника АБ «Укргазбанк» Котенка С., яка обґрунтована тим, що аналізуючи постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 28.10.2021 року, встановлено, що державний виконавець закрив виконавче провадження, мотивуючи дії тим, що рішення суду від 27.03.2014 року №711/677/13-ц є повністю виконаним в рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, що належав ПП «Ліга-2000».

Сума по виконавчому документу, на підставі якого було відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 становить 36788,93 дол. США та 31 564,30 грн., а після реалізації предмета іпотеки і ході виконавчого провадження НОМЕР_2 предмета нерухомості, що належав ПП «Ліга-200» до банку надійшла сума еквівалентна 11796,38 дол. США, що є значно менше ніж сума, яка була стягнута з ОСОБА_1 рішенням суду від 27.03.2014 року.

Таким чином коштами, які надійшли від реалізації предмета іпотеки було лише частково погашено суму боргу ОСОБА_1 за кредитним договором зафіксовану рішенням суду від 27.03.2014 року по справі №711/677/13.

Залишок суми боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, зафіксований рішенням суду становить: 36788,93 - 11796,38 = 24992,55 доларів США станом на 08.11.2021 року.

09.11.2021 року в рахунок погашення боргу надійшла сума 131,93 дол.США.

Таким чином сума боргу зменшилась до 24860,62 дол.США і залишається незмінною по цей час.

До бази нарахування 3% за несвоєчасне погашення кредиту і процентів входить сума боргу закріплена рішенням суду та сума штрафу 31 564,30 грн.

Проценти за кредитом нараховані після звернення до суду та включені до позовних вимог позивача до бази нарахування платежів за ст.625 ЦК України не включались.

Таким чином, твердження відповідача, що рішення суду по справі №711/677/13-ц є фактично виконаними є необґрунтованими.

Винесення постанови державного виконавця від 28.10.2021 року про закінчення виконавчого провадження не містить в собі доказів фактичного виконання рішення суду згідно з виконавчим документом, як це передбачено п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

А тому, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (параграф 32 рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Хірвісаарі проти Фінляндії»)).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, проте зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» («Суомінен проти Фінляндії») від 1 липня 2003 року, № 37801/97, пункт 36).

Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» («Гірвісаарі проти Фінляндії») від 27 вересня 2001 року). Залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням загальної вимоги про справедливість розгляду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 3 ЦПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2008 року між ВАТ АБ "Укргазбанк", правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до статуту АБ «Укргазбанк», зареєстрованого Державним реєстратором Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації 28.05.2012 року та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 00-76/08, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США на задоволення споживчих потреб, під заставу нерухомості, а саме: нежилого приміщення загальною площею 117,00 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зі сплатою 9,5 % річних, та щомісячною комісією 0,2%, що становить 100,00 дол. США, з кінцевим строком повернення: по 13 квітня 2018 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 27 березня 2014 року у справі №711/677/13-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 , на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року в розмірі: 36 788,93 (Тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят вісім дол. США 93 центи) доларів США та 31 564,30 (Тридцять одна тисяча п`ятсот шістдесят чотири грн.. 30 коп.) гривень; у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00-76/08 від 15.04.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки - вбудовано-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать Приватному підприємству «Ліга 2000» на підставі договору купівлі-продажу приміщення кафе (нежитлова будівля), посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Малою Н. А. 15 вересня 2004 року за р. номером 5763; стягнути з Приватного підприємства «Ліга 2000» штраф за порушення умов Договору іпотеки № ДІ-00-76/08 від 15.04.2008 року в сумі 20 069,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ „Укргазбанк" сплачені позивачем судові витрати в сумі 3441 гривень.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.01.2016, відкрито ВП НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки-вбудованого-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв.м.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 14.02.2018 ВП НОМЕР_2 встановлено, що боржником фактично в повному обсязі виконано виконавчий документ та сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження, постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси про звернення стягнення на предмет іпотеки-вбудованого-прибудовані нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 117,00 кв.м. закінчити.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.08.2021, відкрито ВП НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість від 15.04.2008 року в розмірі 36 788,93 доларів США та 31 564,30 грн.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.10.2021 ВП НОМЕР_3 встановлено, що рішення суду, на підставі видано виконавчий документ, фактично було виконане у виконавчому провадженні НОМЕР_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, постановлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №711/677/13-ц від 10.12.2015 виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість від 15.04.2008 року в розмірі 36 788,93 доларів США та 31 564,30 грн. закінчити.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 599ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статей 1054, 1055ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.ч.1,2ст.625Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК), а тому дата здійснення розрахунку за виконані роботи і є датою, коли зобов`язання припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України». У справі № 3-1522гс16 між сторонами не існувало натурального зобов`язання і тому висновок у справі № 3-1522гс16 не може бути застосований у справі, що переглядається.

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3 (три) відсотки річних нарахованих на прострочену заборгованість, яка станом на 23.02.2022 року становить 2248 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанов виконавчих проваджень НОМЕР_2 та НОМЕР_3, виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 були закінчені у зв`язку з тим, що боржником фактично в повному обсязі виконано виконавчі документи та сплачено виконавчий збір і витрати виконавчого провадження.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку що заявлені позовні вимоги необґрунтовані, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову

На підставі наведеного ст.ст. 526, 527, 625 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 266, 274, 279, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (, місце знаходження: вул.. Гоголя.221. м. Черкаси, 18002) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення 3% річних нарахованих на суму простроченого боргу за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено 31.07.2023 року

Головуючий: Р. В. Демчик