Справа № 308/4633/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Дергачової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Федорнак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Романа Михайловича про визначення частки майна, що зареєстровано за дружиною боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 набуто нею під час цивільного шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. звернувся до суду зі поданням, в якому просив: вирішити питання про набуття частки майна в спільній сумісній власності, а саме 1/1 частки об`єкта нерухомого майна: кафе літ. А загальною площею (кв.м): 291,7 кв.м., та земельна ділянка, кадастровий номер::63:001:0160, площею 543 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 що зареєстровано за дружиною боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 набуто нею під час цивільного шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя.

В обґрунтування подання заявник зазначив наступне.

На виконанні у приватного виконавця Закарпатської області перебуває виконавче провадження № 65312120 з примусового виконання виконавчий лист № 308/4633/15-ц виданий 12.04.2021 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з боржника - громадянина ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_2 ) на користь стягувача - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_3 ) 2810279 (два мільйони вісімсот десять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 68 коп. Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_3 ) 3654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.

29.04.2021р. приватним виконавцем в порядку статей 3, 4, 24, 25, 6, 27 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанови: - про відкриття виконавчого провадження; - про арешт коштів боржника, яку направлено до банківських установ однак коштів для задоволення вимог стягувана не виявлено; - про арешт майна боржника якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно що належить боржнику. - про розшук майна боржника від 05.05.2021р.

В результаті проведення виконавчих дій, приватним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у цивільному шлюбі, що підтверджується письмовими поясненнями боржника ОСОБА_1 від 08.10.2009р., та ОСОБА_2 від 23.09.2010р., а також, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 308/4633/15-ц від 20.10.2015р., в якому зазначено, що під час судового засідання дружина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була допитана як свідок, і підтвердила те, ще вона є колишньою дружиною ОСОБА_1 , але продовжує з ним проживати після розірвання шлюбу. В ДРАЦС немає відомостей щодо укладання шлюбу між вказаними громадянами. Згідно письмового пояснення від 08.10.2009р., боржник - ОСОБА_1 зазначає, що в них з жінкою - ОСОБА_2 є власний бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » який знаходиться на об`їзній дорозі, де вони здійснюють підприємницьку діяльність приблизно з 1992р.

Згідно отриманих відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 280555335 від 21.10.2021 року, за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП зареєстровано 1/1 частка об`єкта нерухомого майна: кафе літ.А загальною площею (кв.м): 291,7кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер:33220446-свідоцтво про право власності НОМЕР_3 від 24.03.2011р., а також земельна ділянка, кадастровий номер: :63:001:0160, площею 543 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер:27741470 - Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №465688 від 26.12.2008р.

З урахуванням викладеного та із посиланням на ч. 1 ст. 74, ст. 60 СК України приватний виконавець вважає, що 1/1 частки об`єкта нерухомого майна: кафе літ. А загальною площею (кв.м): 291,7кв.м., та земельна ділянка, кадастровий номер::63:001:0160, площею 543 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровано за дружиною боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 набуто нею під час цивільного шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі боржника ОСОБА_1 , на яке можна звернути стягнення.

Відтак, у відповідності до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 443 ЦПК України звернувся до суду із цим поданням.

За заявою від 04.11.2022 року Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. уточнив прохальну частину подання та просить суд: визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя - кафе літ. А загальною площею (кв.м): 291,7 кв.м., та земельної ділянки з кадастровим номером :63:001:0160, площею 543 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_2 .

14.12.2022 року від адвоката Розмана С.Ю. - представника стягувача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

За ухвалою від 15.12.2022 року судом було клопотання задоволено. Витребувано від Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9) копію свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) або будь-які інші документи, які підтверджують факт перебування вказаних осіб у шлюбі.

Витребувано від приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Когутич Ірини Іванівни (88000, м. Ужгород, вул. Фединця, 56) копію свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) або будь-які інші документи, які підтверджують факт перебування вказаних осіб у шлюбі.

Витребувано від Комунального підприємства «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 4) інвентаризаційну справу по об`єкту нерухомого майна, а саме кафе літ. А загальною площею 291,7 кв.м. по АДРЕСА_4 .

На виконання зазначеної ухвали із супровідним листом від 30.01.2023 року № 16/23 Комунальне підприємство «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради (88000, м. Ужгород, вул. Небесної Сотні, 4) надало інвентаризаційну справу № 7000 по об`єкту нерухомого майна, а саме кафе літ. А загальною площею 291,7 кв.м. по АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_5 .

Державна міграційна служба України також виконала вимоги ухвали та надала суду відповідні докази.

Заінтересована особа ОСОБА_2 (власник майна) подала до суду заяву від 19.03.2023 року у якій чітко зазначила, що вважає себе одноособовим власником цього майна, тому що строк позовної давності щодо поділу цього майна закінчився давно, а ОСОБА_1 не пред`явив вимог до неї щодо поділу цього майна, і вони протягом тривалого проміжку часу із 2011 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, спільним майном не володіють, а у власності ОСОБА_1 є ніше майно, яке належить йому, та щодо якого вона не пред`являла вимог щодо поділу. Додатково також були подані суду відповідні докази.

В судове засідання 26.07.2023 року на 16 год. 00 хв. сторони та їх представники не прибули.

Від адвоката Розмана С.Ю. - представника стягувача ОСОБА_3 раніше надходило клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд подання без її участі.

Дослідивши матеріали справи та матеріали інвентаризаційної справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.10.2015 року у справі № 308/4633/15-ц було Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів як безпідставно отриманого і утримуваного майна задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_3 ) 2810279 (два мільйони вісімсот десять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 68 коп.

За рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 23.03.2016 року у цій справі було апеляційну скаргу ОСОБА_6 , що діє від імені ОСОБА_1 , задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року скасовано. У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_5 , про стягнення грошових коштів відмовлено.

За постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 308/4633/15-ц було касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 23 березня 2016 року скасовано, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року залишено в силі.

На виконання зазначеного рішення суду був виданий відповідний виконавчий лист, який у подальшому був втрачений стягувачем, тому за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2021 року судом було заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про видачу дубліката виконавчого листа задоволено. Видано дублікат виконавчого листа № 308/4633/15-ц, виданого 08.08.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів як безпідставно отриманого і утримуваного майна.

З доданих до подання доказів вбачається, що за постановою приватного виконавця Романа Романа Михайловича від 29.04.2021 року ВП № 65312120 було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 308/4633/15-ц виданого 12.04.2021 року.

Цієї ж дати приватним виконавцем були винесені постанови: про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.

За постановою від 05.05.2021 року ВП № 65312120 було оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_1 автомобіль.

Як вбачається з витребуваних судом доказів, а саме з копії паспорту НОМЕР_5 ОСОБА_1 та копії паспорту НОМЕР_6 ОСОБА_2 ці особи перебували у офіційному шлюбі із 30.09.1989 року, який був зареєстрований Орджонікідзевським відділом РАЦС м. Єревана, Вірменія.

Цей факт також підтверджується рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.10.2011 року у справі № 2-4747/11 за яким було позов ОСОБА_1 задоволено; шлюб, укладений 30.09.1989р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Орджонікідзевським відділом ЗАГСу в м. Єреван за актовим записом № 826, - розірваний.

Дійсно, як вбачається з Інвентаризаційної справи № 7000 на будинок АДРЕСА_1 , цей будинок був побудований на земельній ділянці площею 0,015га для комерційного використання, яка була відведена ОСОБА_2 за рішенням від 11.07.2008 року № 773 Ужгородської міської ради. Згідно рішення про державну реєстрацію прав від 24.03.2011 року КП «БТІ м. Ужгорода» кафе літ. А (І черга), що розташоване АДРЕСА_1 , було зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 .

Так, у відповідності до статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. До об`єктів такої власності належать будь-які речі, що придбані у шлюбі (за винятком виключених з цивільного обороту), крім речей індивідуального користування.

Як передбачено статтями 63, 64 СК України, чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування і розпорядження таким майном, що здійснюють за взаємною згодою. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, розпорядження яким після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою (cт. 68 СК України), а при його поділі, частки дружини та чоловіка є рівними (cт. 69 та cт. 70 СК України).

Виходячи зі змісту частини третьої статті 368 ЦК України та статті 60 СК України, спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, як подружжя, є майно, набуте ними за час шлюбу. Вважається, що об`єктом такої власності є кожна річ, набута в цей період, крім речей індивідуального користування. При цьому, дружина та чоловік мають право на його поділ, в разі якого частки кожного з них є рівними (cт. 69 та cт. 70 СК України).

Аналогічні за своєю суттю положення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». У них йдеться про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам передусім слід встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається тільки те майно подружжя, яке наявне у нього на час розгляду справи. При поділі такого майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 cт. 65 СК).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, оскільки у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України).

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Вищенаведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Приватний виконавець із посиланням на ст. 443 ЦПК України просить суд визначити частку майна боржника ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя - кафе літ. А загальною площею (кв.м): 291,7 кв.м., та земельної ділянки з кадастровим номером :63:001:0160, площею 543 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстроване за дружиною боржника ОСОБА_2 .

Дійсно, відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Слід зазначити, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі за позовом про визнання недійсним правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна (оспорення фраудаторного правочину).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абзац перший частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Оскільки виконавець може звертатися з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від волі боржника чи навіть всупереч такій волі, та враховуючи, що процесуальний кодекс не містить вичерпного регулювання участі виконавця у позовному провадженні, підлягають застосуванню правила частин третьої, четвертої статті 57 ЦПК України: зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги, заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами можлива лише за письмовою згодою виконавця; якщо боржник не підтримує заявлених позовних вимог, то це не є підставою для залишення подання без розгляду; відмова боржника від позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє виконавця права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду також зазначала, що положення розділу VI ЦПК України регламентують порядок вирішення процесуальних питань, які виникають під час примусового виконання у межах виконавчого провадження судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) про присудження.

Велика Палата Верховного Суду знов звертає увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У даному випадку, заінтересована особа ОСОБА_2 (власник майна) подала до суду заяву від 19.03.2023 року у якій чітко зазначила, що вважає себе одноособовим власником цього майна, тому що строк позовної давності щодо поділу цього майна закінчився давно, а ОСОБА_1 не пред`явив вимог до неї щодо поділу цього майна, і вони протягом тривалого проміжку часу із 2011 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, спільним майном не володіють, а у власності ОСОБА_1 є ніше майно, яке належить йому, та щодо якого вона не пред`являла вимог щодо поділу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Відтак подання слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 260, 261, 354, 355, 443 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Роман Романа Михайловича про визначення частки майна, що зареєстровано за дружиною боржника ОСОБА_1 ОСОБА_2 набуто нею під час цивільного шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати аналогічний позов на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку визначеному ст.ст. 353-354 ЦПК України.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області Н.В. Дергачова