Справа № 755/7127/23
Провадження № 2-о/761/470/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А.Д.,

за участю:

представника заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку окремого провадження в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису.

У своїй заяві з урахування уточнень просила суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на строк 6 (шість) місяців та встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), та покласти на нього наступні обов`язки: 1) Заборонити наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) Заборонити наближатися на 500 метрів до інших місць частого відвідування ОСОБА_3 а саме: ДНЗ № 244 за адресою: АДРЕСА_2 ; 3) Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; 4) Заборонити ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_3 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб.

Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим. що остання мешкала разом ОСОБА_2 з березня 2019 року. З серпня 2020 року вони разом не мешкають, оскільки за період сумісного проживання заяниця неодноразово зверталась до правоохоронних та медичних органів щодо вчинення домашнього насильства відносно неї. Відносно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 28.09.2022 серії АА № 227564. Постановою Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.11.2022 по справі № 344/12890/22 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Заявниця також зазначає, що наразі органом досудового розслідування Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 00000271 від 25.02.2023 за ч. 1 ст. 182 КК України, а також кримінального провадження № 0000818 від 31.05.2023 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Таким чином, посилаючись на існування реальної загрози продовження вчинення насильства відносно неї, заявниця просить видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , а тому звернулась до суду з даною заявою.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року матеріали заяви було передано до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2023 року матеріали заяви було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 липня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду.

04 липня 2023 року на адресу суду надійшли уточнення та доповнення до заяви про видачу обмежувального припису від представника ОСОБА_3 .

Представник заявниці в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо вимог заяви заперечував, просив відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкала разом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з березня 2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 01 грудня 2020 року.

Представник заявниці у судовому засіданні зазначила, що сторони з серпня 2020 року разом не мешкають, оскільки за період сумісного проживання заявниця зверталась до правоохоронних та медичних органів щодо вчинення домашнього насильства відносно останньої.

28 вересня 2022 року у м. Івано-Франківськ ОСОБА_2 вчинив відносно ОСОБА_3 факт домашнього насильства. Відповідно вчиненого правопорушення, співробітниками правоохоронних органів, які прибули на виклик, винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 28.09.2022 серії АА № 227564.

В подальшому, постановою Івано- Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.11.2022 по справі № 344/12890/22 ОСОБА_4 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до правового висновку, відображеного в постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18 лютого 2020 року в справі № 917/154/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 922/5787/15, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16, постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі 923/1382/16 та багатьох інших: «Преюдицію утворюють ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Згідно з постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21 січня 2020 року в справі № 911/3883/16: «Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Преюдиціальне значення мають рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини».

Як вбачається з копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження: 0000271 від 25.02.2023 за ч. 1 ст. 182 КК України, 23 лютого 2023 року до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, про те, що невстановлена досудовим розслідуванням особа порушила її недоторканість приватного життя, шляхом використання та поширення конфіденційної інформації (ЄО 8130 від 24.02.2023).

На підставі рішення управління соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № С-5786 від 02 березня 2023 року, ОСОБА_3 отримує соціальні послуги з інформування, консультування та соціального супроводу родини як особа, що перебуває у складних життєвих обставинах.

З копії відповіді Дніпровського районного в місті Києві Центру соціальних служб за №103/42-644 від 09.05.2023 вбачається що: «…

Гр. ОСОБА_3 за період співпраці, переважав депресивний та подавлений настрій. Ситуація, що склалася у ОСОБА_6 з її колишнім чоловіком вплинула н її емоційний стан, призвела до занепокоєння та тривоги. За період роботі ОСОБА_6 скаржилася, на відчуття страху та вегетативні прояви стресу у вигляді головного болю та тремтіння тіла, відчувала постійний психоемоційний тиск.

…».

У судовому засіданні представником заявниці було зауважено, що 30 травня 2023 року близько 14 годині 00 хвилин до ОСОБА_3 наблизився автомобіль марки RENO державний номер НОМЕР_4 , яким постійно користується ОСОБА_7 . Після наближення, ОСОБА_7 , який знаходився за кермом, загальмував, відчинив передні двері авто та виплеснув на ОСОБА_3 з банки прозору хімічну речовину. Через деякий час, ОСОБА_3 відчула погіршення самопочуття, а саме: свербіж на шкірі, головний біль, нудоту. Після надання мені медичної допомоги, лікарем встановлено діагноз - хімічний опік верхньої та нижньої губи, призначено лікування та рекомендовано пройти консультацію лікаря токсиколога.

Суд зауважує, що в судовому засіданні було досліджено відеозапис на якому, у невстановлений час та місці, автомобіль марки RENO, державний номер НОМЕР_4 наблизився до ОСОБА_3 . Після наближення, особа, візуально схожа на ОСОБА_4 , який знаходився за кермом, загальмував, відчинив передні двері авто та виплеснув на ОСОБА_3 з банки прозору речовину.

Зі змісту пояснень ОСОБА_3 від 31 травня 2023 року наданих ст. оперуповноваженому ВКП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві майору поліції Розгону Т.В. вбачається наступне: «30.05.2023 за адресою вул. Будівельників 19 об 14 06 мій колишній співмешканець ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , моб. н. телефону: НОМЕР_5 , після спілкування з нашою донькою, яке визначили Дніпровська районна адміністрація у м. Києві розпорядженням, щодо годин спілкування малолітньої дитини (щовівторка, щочетверга, щосуботи з 11-13 год в моїй присутності), під`їхавши на автомобілі рено НОМЕР_6 , відкрив двері і виплеснув на мене хімічну речовину з різким запахом, що в подальшому викликало опіки обличчя і я звернулася до КНП «Київська клінічна лікарня №1», де мені встановили діагноз хімічний опік слизової оболонки верхньої і нижньої губи».

З копії висновку (консультативне заключення) відділення щелепно-лицевої хірургії КНП КНП «Київська клінічна лікарня №1» від 30 травня 2023 року встановлено, що ОСОБА_3 встановлено діагноз «хімічний опік (?) слизової оболонки верхньої і нижньої губи».

Також за фактом нанесення тілесних ушкоджень 31 травня 2023 року підрозділом дізнання Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження за № 0000818 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України.

Згідно протоколу вручення потерпілому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілого від 07 червня 2023 року, складеного дізнавачем відділу дізнання Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, Ночвай Н.В. вручена пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

01 червня 2023 року, ОСОБА_8 по відношенню до ОСОБА_3 скоєне домашнє насильство про що інспектором СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві складено складено адміністративний протокол та терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА № 262694 від 01.06.2023.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд України у постанові від 12.04.2022, по справі 753/4405/20, зауважив, що під час вирішення питань про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, якими формами домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. 9 ч. 1 статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждало!' особи.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждало! особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права кривдника на житло, співвласником якого він не є, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати і сестри, інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука).

Частинами 2,3,4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини щодо вчинення відносно заявниці домашнього насильства, особу ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що ймовірність продовження вчинення домашнього насильства відносно заявниці є високою, що може створювати загрозу її життю та здоров`ю.

На переконання суду захист життя і здоров`я заявниці, які у відповідності до ст. 3 Конституції України визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, має превалює над створенням перешкод у наближенні та листуванні ОСОБА_2 з заявницею.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від корм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства відносно заявниці, а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_2 на строк 6 місяців із встановленням заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Керуючись ст.ст. 3,4, 12, 13, 76-81,133,141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на строк 6 (шість) місяців.

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), та покласти на нього наступні обов`язки:

1) Заборонити наближатися на 500 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) Заборонити наближатися на 500 метрів до інших місць частого відвідування ОСОБА_3 а саме: ДНЗ № 244 за адресою: АДРЕСА_2 ;

3) Заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

4) Заборонити ведення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_3 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, віднести на рахунок держави.

Про ухвалене рішення повідомити уповноваженому підрозділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції місті Києві для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на профілактичний облік, а також Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_4 , адреса місця проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_5 , адреса місця проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлений 14 липня 2023 року.

Суддя: