ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2023 року

м. Харків

справа № 615/939/22

провадження № 22ц/818/1175/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2023 року в складі судді Токмакової А.П.

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем з 06 вересня 2003 року перебувають у шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказала, що з січня 2020 року вона з ОСОБА_2 припинили сімейне життя. З дітьми вона стала проживати окремо за адресою: АДРЕСА_1 . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації вона виїхала з дітьми до м. Люботин Харківської області, де проживає по АДРЕСА_2 . Відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Зазначила, що їхня повнолітня дочка ОСОБА_3 навчається в Державному біотехнологічному університеті на денній формі навчання. Строк навчання - до 30 червня 2025 року.

Вказала, що відповідач з 01 березня 2022 року ухиляється від своїх зобов`язань щодо утримання сина та дочки. ОСОБА_2 працевлаштований, є власником автомобіля та житлового будинку з надвірними будівлями, не має інших утриманців, тому здатний сплачувати аліменти в мінімальному рекомендованому законом розмірі, тобто не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із навчанням у Державному біотехнологічному університеті в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2025 року.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 01 лютого 2023 року до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; та аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з навчанням в Державному біотехнологічному університеті в сумі 600,00 грн щомісяця, починаючи стягнення з 01 лютого 2023 року до закінчення навчального закладу, тобто до 30 червня 2025 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду в частині призначеного до стягнення з відповідача розміру аліментів та часу їх стягнення скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд стягнув аліменти з відповідача не з дня пред`явлення нею позову - 09 вересня 2022 року, а з 01 лютого 2023 року. Визначений судом розмір аліментів є недостатнім для забезпечення повноцінного життя дітей та їх гармонійного розвитку. Матеріалами справи підтверджується середній місячній дохід відповідача у розмірі 7258,00 грн, наявність у нього нерухомого та рухомого майна, від якого він може отримувати дохід. Відповідач працездатний, не має інших утриманців та здатний сплачувати аліменти у розмірі мінімальної рекомендованої законом суми - не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не надав доказів того, що він вчиняв будь-які дії щодо влаштування на більш оплачувану роботу з метою утримання дітей.

03 липня 2023 року ОСОБА_1 через представника подала до суду апеляційної інстанції доповнення до апеляційної скарги, які по суті є її поясненнями, оскільки прохальна частина цих доповнень тотожна вимогам апеляційної скарги. Вказала, що аліменти на дитину присуджуються з дня пред`явлення позову, та ця норма не може бути змінена судом. З 28 квітня 2022 року діти проживали з нею у м. Люботин як внутрішньо переміщені особи. Суд визначив аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі, тоді як вона заявляла вимогу про визначення їх у частці від доходу відповідача, тобто вийшов за межі позовних вимог. Судом не враховано наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна. Вона самостійно придбала ноутбук для навчання дочки та сплачувала за її навчання. Визначений судом розмір аліментів на неповнолітнього сина є замалим для забезпечення повноцінного життя і гармонійного розвитку.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що з урахуванням обставин справи відповідач має сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 600,00 грн щомісячно, починаючи з 01 лютого 2023 року, тобто з часу, коли син і дочка стали постійно проживати з позивачкою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 06 вересня 2003 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Валківського районного суду Харківської області від 22 серпня 2022 року (а. с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5, 6).

З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 28 квітня 2022 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 за місцем реєстрації відповідача. Фактичне місце проживання як внутрішньо переміщених осіб вказано за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 8, 9, 10, 14, 26).

З акту обстеження сумісного місця проживання № 3 від 17 жовтня 2022 року, складеного старостою Баранівського старостинського округу, ОСОБА_2 при свідках ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають з березня 2022 року разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 39).

У травні 2022 року, серпні 2022 року, грудні 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Баранівському старостинському окрузі отримувалась гуманітарна допомога на сина ОСОБА_4 (а. с. 105).

З акту обстеження умов проживання від 01 лютого 2023 року, складеного комісією Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона з сином ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 93).

Житлове приміщення, в якому проживають син і дочка сторін в м. Харкові, належить матері позивачки - ОСОБА_9 , що підтверджується реєстраційним посвідченням № НОМЕР_1 від 10 червня 1998 року (а. с. 94-96).

З наданої відповідачем довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №42 від 02 березня 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 та їхні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 104).

Під час судового засідання суду першої інстанції відповідач визнав, що позивачка забрала сина та дочку до м. Харкова, де вони постійно проживають з нею з 01 березня 2023 року.

Дочка сторін ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання факультету переробних і харчових виробництв Державного біотехнологічного університету, що підтверджується копією студентського квитка серії НОМЕР_2 від 16 грудня 2021 року, дійсного до 30 червня 2025 року (а. с. 16).

17 серпня 2021 року між Харківським державним університетом харчування та торгівлі і ОСОБА_1 укладено договір про надання освітньої послуги № 967д для здобувача вищої освіти ОСОБА_3 , згідно розділу ІІІ якого загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 67 960,00 грн, по 16 990,00 грн за кожний рік навчання, яка сплачується щомісяця, тобто по 1416,00 грн (а. с. 57).

Як вбачається з наданих представником позивачки квитанцій сплату за договором здійснювала позивачка та дочка сторін (а. с. 60-62).

Позивачкою ОСОБА_1 укладено кредитний договір для придбання ноутбука для навчання дочки вартістю 23 227,00 (а. с. 63-65).

Син сторін ОСОБА_4 з 14 березня 2022 року навчається в 9 класі Баранівського ліцею Валківської міської ради Харківської області, позитивно характеризується за місцем навчання (а. с. 40).

ОСОБА_2 станом на 30 серпня 2022 року працює вантажником Товариства з обмеженою відповідальністю «Салтівський м`ясокомбінат», що підтверджується довідкою №30/08. Загальна сума нарахованої йому заробітної плати за період з січня по липень 2022 року склала 28 739,31 грн з урахуванням податків та зборів, за виключенням періоду з 24 лютого 2022 року по 01 червня 2022 року, коли підприємство не працювало (а. с. 17).

ОСОБА_2 є власником автомобіля «RENAULT TRAFIC», 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , з 14 березня 2019 року, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а. с. 15).

Також ОСОБА_2 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 29 листопада 2017 року (а. с. 41, 42).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання, та неповнолітнього сина не досягнуто, відповідач є працездатним, працевлаштований, інших утриманців не має, є власником рухомого і нерухомого майна, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі частини усіх його доходів та дочки, що продовжує навчання, у розмірі 600,00 грн щомісячно.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зобов`язаний та спроможний сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, вважаючи його достатнім та таким, що відповідає потребам дочки і сина сторін.

Посилання позивачки на те, що відповідач здатний сплачувати аліменти у розмірі не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не 50% прожиткового мінімуму, як визначив суд, колегія суддів відхиляє, адже один розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є мінімальним рекомендованим розміром аліментів на одну дитину, і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833,00 гривні. З огляду на те, що заробітна плата відповідача у середньому становить близько 7200,00 грн на місяць, судова колегія не вбачає підстав для висновку, що дохід відповідача є достатнім для сплати аліментів на утримання сина у мінімальному рекомендованому законом розмірі. Вказівка суду у резолютивній частині рішення на те, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі частини його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам статті 182 СК України.

Доводи позивачки щодо того, що судом не враховано наявність у відповідача рухомого та нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, адже при визначенні розміру аліментів судом надано оцінку всім обставинам справи у сукупності.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач не надав доказів того, що він вчиняв будь-які дії щодо влаштування на більш оплачувану роботу з метою утримання дітей, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це не є підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визначив суд першої інстанції.

Визначений судом розмір аліментів на утримання повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, судова колегія також вважає обґрунтованим, з огляду на розмір доходів відповідача, а також те, що ОСОБА_3 переведено на бюджетну форму навчання, що сторони визнають, та навчання здійснюється у режимі «онлайн», що не потребує витрат на оплату гуртожитку, оренду житла, проїзд тощо.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначивши розмір аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі, тоді як вона заявляла вимогу про визначення їх у частці від доходу відповідача, є помилковими, адже відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Натомість, норма частини 1 статті 184 СК України про те, що суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача, застосовується до правовідносин щодо стягнення аліментів на малолітніх і неповнолітніх дітей, а не на повнолітніх дочку, сина.

Разом з тим, судова колегія вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі щодо зміни дати, з якої слід розпочати стягнення аліментів з відповідача.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Повноважень щодо зміни такої дати на розсуд суду законом не передбачено.

Як вбачається з матеріалів справи позов ОСОБА_1 подано 09 вересня 2022 року за допомогою системи «Електронний Суд».

Присуджуючи стягнення аліментів з ОСОБА_2 з 01 лютого 2023 року суд першої інстанції виходив з того, що з цього часу дочка і син сторін проживають з матір`ю у м. Харкові, і ця обставина визнається відповідачем.

Водночас, належних та допустимих доказів того, що до 01 лютого 2023 року та, зокрема, у вересні 2022 року станом на час подання позову у цій справі, діти сторін мешкали не з матір`ю, а з ним, ОСОБА_2 не надав.

Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання сторін та обох їхніх дітей дотепер зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 . Однак, сторони не заперечують, що спільне проживання ними припинено ще до розірвання шлюбу у серпні 2022 року. З квітня 2022 року ОСОБА_1 разом з сином та дочкою взяті на облік як внутрішньо переміщені особи у м. Люботин Харківської області, а з лютого 2023 року фактично мешкають у м. Харкові. Доказів того, що дочка і син до лютого 2023 року проживали не у м. Люботин з матір`ю, а у селі Баранове з ним, відповідач не надав. Акт обстеження сумісного місця проживання № 3 від 17 жовтня 2022 року, яким підтверджується місце проживання дітей з батьком, не може бути взятий до уваги, оскільки складений старостою Баранівського старостинського округу, відповідачем та сусідами, без залучення органу опіки та піклування. Вказані в акті обставини могли бути підтверджені лише станом на день складання такого акту, коли здійснювався огляд будинку, а не за період з березня 2022 року. Навчання сина сторін у Баранівському ліцеї Валківської міської ради Харківської області не свідчить про постійне його проживання з батьком у селі Баранове, адже таке навчання здійснюється у «онлайн» режимі без фактичного відвідування навчального закладу. Отримання гуманітарної допомоги за місцем реєстрації також не свідчить про постійне проживання сина з батьком станом на час подання позову у цій справі.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині дати, з якої слід стягувати аліменти з ОСОБА_2 , з 01 лютого 2023 року на 09 вересня 2022 року, з дня пред`явлення нею позову.

В іншій оскаржуваній частині підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 1488, 60 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Валківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2023 року в оскаржуваній частині - змінити в частині дати, з якої слід стягувати аліменти та зазначити, що в абзацах другому та третьому рішення замість «…починаючи стягнення з 01 лютого 2023 року…» правильним вважати «…починаючи стягнення з 09 вересня 2022 року…».

В іншій оскаржуваній частині рішення суду - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1488, 60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 серпня 2023 року.