ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8323/22

Головуючий у першій інстанції - Коверзнева В.О.

Апеляційне провадження № 22-з/4823/65/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву, подану адвокатом Мороз Вірою Миколаївною в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2023 року, яке залишене без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20984 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, 4500 грн у відшкодування витрат, пов`язаних з оцінкою розміру шкоди, та 992,40 грн у відшкодування судових витрат, а всього 26476,40 грн.

12.06.2023 від адвоката Мороз В.М. надійшла заява в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у даній справі про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а саме гонорару успіху в сумі 3822,60 грн, що становить 15 % ціни позову.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її розгляду.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Зазначене також узгоджується із положенням частини першої статті 182 ЦПК України про те, що учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом.

Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Матеріали справи свідчать про те, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 та у заяві про збільшення позовних вимог просила стягнути на свою користь судовий збір.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2023 року було здійснено розподіл судових витрат, тобто фактично розглянуто заявлену вимогу позивача про розподіл судових витрат, а саме судового збору у суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не просила відшкодувати судові витрати позивача у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, не наводила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (поштові витрати), які сторона понесла та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, не подавав доказів на підтвердження понесення нею вказаних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного у справі № 904/4507/18 від 12.05.2020 зроблено висновок про те, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. У контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх співмірність із ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява N 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72). З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Водночас саме у заяві від 12 червня 2023 року про ухвалення додаткового рішення (щодо розподілу фактично понесених судових витрат за наслідками апеляційного перегляду судового рішення), тобто після ухвалення Чернігівським апеляційним судом постанови від 25 травня 2023 року, представник позивача вперше просив вирішити питання розподілу фактично понесених судових витрат.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 чи її представник - адвокат Мороз В.М., яка ознайомлювалась з матеріалами справи 20 квітня 2023 року і була обізнана про призначення справи до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, не подавали до суду апеляційної інстанції клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу до ухвалення судом рішення, не надали попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, а також витрат, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, не зазначали про необхідність вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а заява про стягнення таких витрат надійшла до апеляційного суду вже після розгляду справи та прийняття постанови за результатами розгляду поданої позивачем апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відшкодуванні судових витрат, про які йдеться у згаданій заяві.

Керуючись ст.141, 270 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви поданої адвокатом Мороз Вірою Миколаївною в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткової постанови у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Ухвала суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: