ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5397/23 Справа № 203/3963/22 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ (далі ПрАТ СК УСГ ) про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, мотивуючи його тим, що 28 березня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

Вказувала, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди їй, як пасажирці одного з автомобілів, були заподіяні тілесні ушкодження.

Зазначала, що за фактом події було відкрите кримінальне провадження, у рамках якого обвинувачення пред`явлено ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ СК УСГ.

Посилаючись на те, що після настання страхового випадку вона звернулася до відповідача, який дотепер не сплатив страхове відшкодування, посилаючись на відсутність судового рішення про встановлення винуватості ОСОБА_3 , а тому просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 7 714, 23 грн. (тимчасова втрата працездатності), 117 440,66 грн. (витрати на лікування), 6 257,70 грн. (моральна шкода), а також 21 000 грн. витрат на правову допомогу .

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року позов задоволено. Вирішено питання відносно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ СК УСГ, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про доведеність заявлених позивачкою вимог. Звертали увагу на те, що до витрат на лікування у загальному розмірі 117 440,66 грн. було включено частину витрат, що не відносяться до самого лікування. Частина наданих позивачкою чеків не підтверджені документально відповідним закладом здоров`я. Позивачкою було надано лише довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у ДТП, а не листок непрацездатності. Моральна шкода розрахована невірно. Звертали увагу на те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 грн. є неспівмірними та позивачкою не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у стягнення таких витрат.

11 липня 2023 року від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошувала на тому, що неї доведені заявлені позовні вимоги. Вона понесла витрати на лікування у зв`язку з ДТП, та всі вказані витрати пов`язані виключно з лікуванням від травм отриманих нею у ДТП. Тимчасова втрата працездатності також є доведеною відповідними медичними документами, вона перебувала на стаціонарі, потім лікувалася амбулаторно. Витрати на правничу допомогу також є доведеними та цілком співмірними зі складністю даної справи та часом витраченим адвокатом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 131 412,64 грн., не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 28 березня 2020 року, близько 12-30, у м.Переяславі Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , автомобіля марки «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Renault», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачці, яка була пасажиркою одного з автомобілів, були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді уламкового перелому дистального відділу правої плечової кістки зі зміщенням уламків, уламкового перелому обох кісток лівого передпліччя в дистальній треті зі зміщенням уламків, забійних ран правого ліктьового та лівого променево-зап`ястного суглобу.

Того ж дня за фактом пригоди відділом поліції №1 Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області було відкрите кримінальне провадження №0000224 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

У період від 28 березня 2020 року по 30 березня 2020 року, 24 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні. Загальна вартість стаціонарного та амбулаторного лікування, пов`язаного з наслідками, заподіяними під час пригоди,становить 117 440,66 грн.

Згідно з висновком інженерно-транспортної експертизи, проведеної у рамках кримінального провадження №0000224, заподіяння позивачці тілесних ушкоджень стало наслідком грубого порушення ОСОБА_3 вимог підпункту «е» пункту 8.7.3, пунктів 8.10, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, і перебуває з таким порушенням у прямому причинно-наслідковому зв`язку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Skoda» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем.

05 червня 2020 року позивачка повідомила відповідача про настання страхового випадку, обставини та учасників події, надавши при цьому низку доказів на підтвердження понесених витрат, шкоди, заподіяної здоров`ю, і відповідного лікування. Одночасно позивачка звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

08 червня 2020 року, 02 вересня 2020 року, 30 вересня 2020 року, 14 липня 2021 року позивачка зверталася до відповідача із заявами про долучення до страхової справи додаткових доказів на підтвердження понесених витрат з лікування.

18 червня 2021 року відносно ОСОБА_3 за фактом зазначеної вище пригоди у кримінальному провадженні №0000224 було складено обвинувальний акт за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України. Від 22 червня 2021 року кримінальне провадження перебуває у суді на стадії судового розгляду. Рішення у справі дотепер не ухвалене.

28 грудня 2021 року відповідач своїм листом №ДКЦВ 20308/1 повідомив позивачку про зупинення розгляду заяви про страхове відшкодування до надання нею додаткових матеріалів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позивачкою вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону №1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В пункті 22.1 статті 22 Закону №1961-IV зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону №1961-IV).

У пунктах 24.1-24.3 статті 24 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до статті 261 Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 1166,1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження №14-95цс20) вказано, що «у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV). Отже, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом №1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону №1961-IV). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження №12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи).

Як вірно установлено судом першої інстанції позивачка ОСОБА_1 є потерпілою у ДТП особою. Заподіяння позивачці тілесних ушкоджень стало наслідком грубого порушення ОСОБА_3 , водія та власника автомобіля марки «Skoda», вимог підпункту «е» пункту 8.7.3, пунктів 8.10, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, і перебуває з таким порушенням у прямому причинно-наслідковому зв`язку. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем.

05 червня 2020 року позивачка повідомила відповідача про настання страхового випадку, обставини та учасників події, надавши при цьому низку доказів на підтвердження понесених витрат, шкоди, заподіяної здоров`ю, і відповідного лікування. Одночасно позивачка звернулася до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

У зв`язку з тим, що відповідач не здійснив регламентної виплати позивачка звернулась з даним позовом.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачка звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування; відсутні обставини, що вказують на неможливість страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; позивачка надала докази витрат на лікування та реабілітацію, тобто поведінка потерпілої особи є добросовісною, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання апеляційної скарги на те, що до витрат на лікування у загальному розмірі 117 440,66 грн., позивачкою протиправно було включено частину витрат, що не відносяться до самого лікування та частина наданих позивачкою чеків не підтверджені документально відповідним закладом здоров`я відхиляються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка, внаслідок отриманих травм в ДТП, з 28 березня 2020 року по 30 березня 2020 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в КУНП Переяслав-Хмельницька ЦРЛ, з 31 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року знаходилася на амбулаторному лікуванні за місцем свого проживання, та з 24 квітня 2020 року по 15 травня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні у КП ДОКЛ ім.Мечникова ДОР. Усього позивачка була непрацездатною 49 днів.

Позивачкою на підтвердження понесених витрат долучено копії чеків відповідно до призначених медикаментів лікарем, вказаних у довідках за вищезазначений період лікування.

Посилання апеляційної скарги на те, що витрати на лікування підтверджені тільки на суму 23 155 78 грн. та на підтверджені на суму 31 833,66 грн. є хибними, оскільки до суми 31 833,66 грн. включено витрати на бахіли, шприці, лідокаїн, дексаметазон, левомецитин, дімедрол, рушники паперові, вода мінеральна, пакет та ін (за період лікування) тобто вбачається, що вказані витрати були понесені саме у зв`язку з лікуванням від травм отриманих у ДТП та фактично є необхідними.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення транспортних витрат у розмірі 24 600 грн. колегією суддів відхиляються, оскільки вказані витрати були понесені ОСОБА_1 вимушено, саме у зв`язку з отриманими травмами та з врахуванням обставин вони також є необхідними.

Окрім того, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону №1961-IV).

Позивачка, яка на час ДТП була непрацюючою особою, була тимчасово непрацездатна внаслідок ДТП 49 днів, та їй спричинено шкоду, що пов`язана з тимчасовою втратою працездатності, що підтверджується доказами наявними у справі.

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції вірно обраховано розмір відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачу шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Згідно зі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках,передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,-МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди,моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду,заподіяну здоров`ю.

Оскільки, загальна сума страхової виплати становить 125 154,89 грн. (витати на лікування 117 400, 66 грн. + страхове відшкодування пов`язане з тимчасовою непрацездатністю 7 714,23 грн.), то судом першої інстанції правильно визначено, що відповідач має здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій у розмірі 5% від вказаної суми, що становить 6 257,70 грн., та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000 грн. є неспівмірними та позивачкою не надано детального розрахунку витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у стягнення таких витрат.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто ,саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Матеріалами справи підтверджено, що сторона відповідача своїм правом про зменшення витрат на правничу допомогу не скористалась, у відзиві на позовну заяву жодним чином не аргументовано не визнання витрат на правничу допомогу або зменшення витрат, а вказано тільки про те, що розмір витрат не підтверджено детальним описом робіт виконаних адвокатом (що спростовується матеріалами справи, а саме детальним розрахунком робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 13 квітня 2022 року а.с.47, додатком № 2 від 17 січня 2022 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 2556 від 29 травня 2020 року), а тому апеляційний суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу правильно стягнуті судом першої інстанції у повному обсязі,оскільки втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положення статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія УСГ залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий: Е.Л. Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О. Макаров