Ухвала

Іменем України

26 липня 2023 року

місто Київ

справа № 755/25044/14-ц

провадження № 61-10019ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року, постановлену суддею Приходьком К. П., та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, постановлену колегією суддів у складі Приходька К. П., Журби С. О., Писаної Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» (далі - ПАТ «Банк Форум»), від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Соловйова Наталя Анатоліївна, у 2014 році звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2007 року № 0263/07/01-N у розмірі 118 786, 52 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 21 серпня 2014 року складало 1 570 723, 35 грн, з яких поточна заборгованість за повернення кредитних коштів - 89 416, 39 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 182 359, 81 грн; прострочена заборгованість за повернення кредитних коштів - 18 736, 97 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 247 760, 40 грн; поточна заборгованість за нарахованими відсотками - 1 762, 00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 23 299, 06 грн; прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 3 717, 92 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 49 162, 34 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами - 5 153, 24 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 68 141, 74 грн.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 25 жовтня 2022 року Дніпровський районний суд міста Києва частково задовольнив позов.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (далі - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП») заборгованість за кредитним договором від 02 серпня 2007 року № 0263/07/01-N в розмірі 140 616, 06 дол. США, яка складається із: поточної заборгованості за повернення кредитних коштів - 26 582, 97 дол. США; простроченої заборгованості за повернення кредитних коштів - 81 570, 39 дол. США; поточної заборгованості за нарахованими відсотками - 1 347, 41 дол. США; простроченої заборгованості за нарахованими відсотками - 31 115, 29 дол. США, а також пеню за несвоєчасне повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами

у розмірі - 573 634, 39 грн.

В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.

Ухвалою від 22 лютого 2023 року Київський апеляційний суд залишив без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 та надав заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги з метою наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не визнав поважними наведені ОСОБА_1 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року, зокрема факт ненаправлення йому копії оскаржуваного рішення засобами поштового зв`язку та його представнику засобами електронного зв`язку через електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - ЄСІТС). За твердженням заявника, суд помилково направив копію оскаржуваного рішення на електронну адресу представника заявника, зазначену ним у процесуальних документах.

Враховуючи, що копію оскаржуваного рішення від 25 жовтня 2022 року було направлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Пісному А. В. на зазначену ним неодноразово у заявах та клопотаннях електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, потрібно припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, що ці засоби комунікації можуть використовуватися судом.

Також суд апеляційної інстанції визначив заявникові обов`язок сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги. Згідно з правовими висновками, викладеними, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), якщо позовні вимоги не стосуються порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи у будь-який інший спосіб стосується соціального і правового захисту особи зі статусом учасника бойових дій, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у такій справі підлягає сплаті.

Ухвалою від 08 травня 2023 року Київський апеляційний суд вважав неподаною та повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виснував, що на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій він зазначив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на час звернення до суду із апеляційною скаргою виконує відповідні службові обов`язки, а отже звільняється від сплати судового збору відповідно до положень пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд врахував, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто зазначений спір не пов`язаний із захистом порушених прав заявника саме як військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, який призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи будь-яким іншим чином стосується соціального і правового захисту заявників у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Тому виснував, що немає правових підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд встановив, що станом на 08 травня 2023 року недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі від 22 лютого 2023 року, не усунуто.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 05 липня 2023 року із застосуванням системи «Електронний суд» направив до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Узагальнені доводи осіб, які подали касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суд першої інстанції порушив порядок направлення копії судового рішення учасникам справи, що призвело до пропуску заявником строку для апеляційного оскарження такого рішення. Зокрема, на переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції зобов`язаний був копію оскаржуваного рішення направити йому із використанням засобів поштового зв`язку або його представникові Пісному А. В. через електронний кабінет ЄСІТС.

ОСОБА_1 як підставу касаційного оскарження визначив те, що суд апеляційної інстанції помилково врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14086/19, відповідно до якого вважається належним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду направлення судової повістки на електронну адресу сторони, яку вона зазначила під час звернення до суду.

Також заявник зазначив, що суд неправильно застосував положення пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та помилково врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, який стосується пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тож ОСОБА_1 вважає, що він звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з таких підстав.

Щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року

Право, застосоване судом

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Верховний Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК Україні)

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Згідно з правилами процесуального закону подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції має відбуватися з дотриманням певних умов.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частин першої та другої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилом частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилом пункту 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оцінка доводів касаційної скарги

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою із пропуском строку на апеляційне оскарження; звернувшись із такою скаргою, заявник не навів поважних причин пропуску згаданого строку, а також не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги. Суд підставно залишив без руху апеляційну скаргу та запропонував заявнику подати обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших поважних причин такого пропуску з наданням відповідних доказів і надати докази на підтвердження сплати судового збору.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не усунув недоліки апеляційної скарги, незважаючи на те, що копію ухвали Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року отримав (18 квітня 2023 року).

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Апеляційний суд зазначив, що заявник не виконав вимоги ухвали від 22 лютого 2023 року, не сплатив судовий збір у визначеному судом розмірі, а тому існували підстави для повернення апеляційної скарги.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо підстав повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а саме того, що заявник, який є військовослужбовцем, не звільнений від сплати судового збору у справі за позовом, який пред`явлено до нього не з підстав соціального і правового захисту особи зі статусом військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, Верховний Суд визнає підставним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19), сформулювала такий правовий висновок:

«4. […] Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Серед них немає права на звернення до суду зі звільненням від сплати судового збору з вимогами, подібними до тих, з якими позивач звернувся у цій справі.

5. Суд першої інстанції встановив, що … [позивач] звернувся до суду з позовом з приводу оскарження нормативного акта, який не зачіпає порядку, обсягу їх соціальних гарантій чи у будь-який інший спосіб стосується соціального і правового захисту ветеранів війни».

Верховний Суд врахував, що як у справі № 9901/311/19, у якій сформовано наведений правовий висновок, так і у справі, яка переглядається, звільнення від сплати судового збору є можливим виключно у разі пред`явлення позову щодо захисту належних певним категоріям осіб гарантій, котрі стосуються їх соціального і правового захисту.

За наведених обставин, військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на пільгу зі сплати судового збору виключно у справах з приводу захисту належних ним гарантій, які стосується їх соціального і правового захисту саме як військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

За наведених обставин, враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 пред`явив не у справі, пов`язаній з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків, не у зв`язку з порушенням порядку надання, обсягу соціальних гарантій чи у будь-який інший спосіб стосується соціального і правового захисту особи зі статусом військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі підлягав сплаті скаржником.

Системний аналіз наведених приписів закону з врахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду підтверджує, що у кожному випадку суди мають враховувати предмет та підстави позову, перевіряти, чи стосується така справа захисту прав особи, яка має статус військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

Зі змісту рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року випливає, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у цій справі не з підстав соціального або правового захисту його як особи зі статусом військовослужбовця.

Суд апеляційної інстанції, не встановивши підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», зробив обґрунтований висновок, що недоліки апеляційної скарги ним не усунуто, тому існували передбачені частиною третьою статті 185 ЦПК України підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Також Верховний Суд врахував, що зі змісту оскаржуваної ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року зрозуміло те, що ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали від 22 лютого 2023 року про залишення без руху апеляційної скарги в частині визначення обов`язку заявнику щодо наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення сушу першої інстанції. У касаційній скарзі ОСОБА_1 також не навів інформації щодо направлення ним до суду апеляційної інстанції заяви про усунення недоліків апеляційної скарги в частині визначення поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, що свідчить про невиконання ним вимог суду апеляційної інстанції та наявність підстав для повернення поданої апеляційної скарги з цих підстав.

Верховний Суд зазначив, що статтею 44 ЦПК України передбачено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали Київського апеляційної суду від 22 лютого 2023 року про залишення без руху поданої ним апеляційної скарги, не вжив заходів щодо усунення визначених судом апеляційної інстанції недоліків щодо наведення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Заявник не скористався наданим йому процесуальним законом правом для усунення недоліків його апеляційної скарги з метою забезпечення апеляційного перегляду оскаржуваного ним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2022 року.

Верховний Суд вважає, що такі дії заявника свідчать про недобросовісну поведінку учасника справи, оскільки, знаючи про наявність ухвали Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року про залишення без руху його апеляційної скарги, ОСОБА_1 не вжив заходів щодо усунення її недоліків.

Встановивши, що апеляційна скарга подана із пропуском строку на звернення, наведені заявником підстави пропуску процесуального строку визнано неповажними та необґрунтованими, інших причин пропуску цього строку ОСОБА_1 не зазначив, суд апеляційної інстанції із дотриманням норм процесуального права повернув апеляційну скаргу заявнику.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже не існують підстави для відкриття касаційного провадження.

Щодо наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року

У відкритті касаційного провадження в цій частині потрібно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено вичерпний перелік ухвал суду апеляційної інстанції, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку.

Ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги не входять до переліку ухвал, які визначені у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Тож за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду апеляційної інстанції про залишення без руху апеляційної скарги, які не визначені у цій статті, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи наведене, ухвала Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року про залишення без руху апеляційної скарги не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України, адже Верховний Суд виснував про необґрунтованість касаційної скарги заявника на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року.

Загальні висновки

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належно використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року з тих підстав, що зазначене рішення не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України, а в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року - з підстав необґрунтованості касаційної скарги відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак