Провадження № 2/742/376/23
Єдиний унікальний № 742/502/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участю секретаря Риндя Л.А., представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Ігнатова Людмила Леонідівна, про розірвання договору міни квартири,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

У січні 2023 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд розірвати договір міни квартир, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 22 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Людмилою Леонідівною та зереєстрований в реєстрі за №908.

Привести сторони в першопочатковий стан, який був до укладення договору міни квартир від 22 березня 2016 року, витребувавши із володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та витребувати із володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати реєстраційні записи в реєстрі речових прав стосовно зазначених квартир за договором міни від 22 березня 2016 року, зазначити право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , а квартири відповідно зареструвати в реєстрі речових прав на нерухомість у власності: за ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3 , квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Свої вимоги аргументує тим, що 22 березня 2016 року був заключений договір міни квартир між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . На підставі договору міни ОСОБА_3 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 в обмін на належну їй двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

09 листопада 2021 року рішенням Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 визнано недієздатною та призначено опікуном над нею ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №307 від 15 червня 2021 року, ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2016 по дату проведення експертизи страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді Деменції судинно-атрофічного характеру (F 01.8). Тобто на час укладення договору міни квартир від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, квартири самі по собі не є приблизно в однаковому стані, та ОСОБА_1 була вибрана явно гірша квартира, як за станом так і розміром, кількістю кімнат та за іншими показниками.

Наслідками визнання особи недієздатною є втрата нею права на вчинення будь-яких правочинів.

Вважає, що вказаний договір міни був вчинений внаслідок впливу тяжкої обставини, тому такий договір слід розірвати, так як ОСОБА_1 яка підписувала вказаний договір була недієздатною.

28 березня 2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якій не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, при цьому зазначає, що між ним та ОСОБА_1 було укладено договір міни квартир від 22.03.2016 року №908, що був посвідчений нотаріусом Прилуцького нотаріального округу Ігнатовою Л.Л. і зареєстрований в реєстрі під №908.

Після підписання договору міни на його виконання проведені фактичні передачі квартир, їх перереєстрація в реєстрі речових прав, а також проведена перереєстрація місця проживання власників, що підтверджує добровільність, розуміння значення і наслідків, відсутність претензій сторін одна до одної, як під час укладення договору, так і в послідуючому під час виконання данного Договору. Тому вказаний договір укладений правомірно.

Крім того, починаючи з 2016 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду з позовами до ОСОБА_3 з приводу як розірвання, так і визнання недійсним вказаного вище договору міни. Приймала участь у судових засіданнях у справах, надавала пояснення як в Прилуцькому міськрайонному суді, так і суді апеляційної інстанції.

В 2017 році ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору міни від 22.03.2016 недійсним, обгрунтовуючи свій позов неможливістю через хворобу усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірного договору.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.03.2018 року залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2018 у позові було відмовлено.

У 2022 році представник ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_3 про визнання договору міни від 22.03.2016 недійсним, обгрунтовуючи свій позов тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09.11.2021 ОСОБА_1 визнано недієздатною, і у зв`язку з цим просила визнати спірний договір міни недійсним.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.09.2022 за заявою представника ОСОБА_1 вказаний позов було залишено без розгляду.

З моменту укладення спірного договору міни і до визнання ОСОБА_1 недієздатною пройшло 5 років 10 місяців, тобто на момент визнання ОСОБА_1 недієздатною сплив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 27 лютого 2023 року призначено справу до розгляду в спрощеному провадженні на 09 год 00 хв 23 березня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 березня 2023 року розгляд справи відкладено до 10 год 00 хв 21 квітня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 квітня 2023 у справі оголошено перерву до 09 год 00 хв 25 травня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 11 год 14 червня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 червня 2023 у справі розгляд справи відкладено до 10 год 00 хв 04 липня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 липня 2023 у справі розгляд справи відкладено до 11 год 00 хв 24 липня 2023 року.

ІІІ. Позиції сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, при цьому пояснила, що рішенням Шевченківського суду м.Києва від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано недієздатною. Висновком судово-психіатричного експерта Київського міського центру судинно-психіатричної експертизи №307 від 15.06.2021 встановлено, що ОСОБА_1 своїм психічним станом в період часу з 01.01.2016 року по даний час не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_1 нездатна усвідомлювати значення своїх дій і підписала договір.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому пояснив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір міни квартир, на виконання якого сторонами здійснена переєстрація їх місця проживання. Договір уже виконаний і не може бути розірваний. В період з 2016 по 2022 роки позивач неодноразово зверталася з позовами з приводу вказаного договору міни квартир. У справі єдиний унікальний номер 742/3653/16-ц всі обставини цієї справи досліджувалися і суди прийшли до переконання про відсутність підстав для розірвання договору міни. У справі єдиний унікальний номер 742/2575/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни відмовлено. Висновком судово-психіатричного експерта №67 від 30.01.2018 встановлено, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом на час укладення договору міни могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З моменту набрання законної сили рішення Шевченківського районного суду м.Києва ОСОБА_1 визнано недієздатною.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

22 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір міни квартир, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 в обмін на належну їй двокімнатну квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8,9).

Відповідно до листа приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Ігнатової Л.Л. від 20.03.2023 №89/01-16, 22 березня 2016 року приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. за реєстровим номером 908 був посвідчений договір міни квартир за яким ОСОБА_3 обміняв належну йому однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 на належну громадянці ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

До посвідчення договору міни квартир нею встановлювалась дієздатність сторін правочину шляхом безпосереднього спілкування з ними та візуального огляду осіб.

ОСОБА_1 була повністю дієздатною, адекватною, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Зовнішні ознаки нездужання, якогось психічного захворювання або нерозуміння ОСОБА_1 наслідків її дій при спілкуванні з нею виявлені не були. Сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_1 у неї не виникло, на погане самопочуття вона не скаржилась.

ОСОБА_1 чітко відповідала на запитання, повідомила, що вона оглядала квартиру належну ОСОБА_3 , ознайомлена з її станом та бажає здійснити цей обмін.

Сторони заявили, що обмін здійснюється без доплати.

У громадянки ОСОБА_1 було з`ясовано чи розуміє вона, що погіршує умови свого проживання, на що вона відповіла, що розуміє, але хоче проживати ближче до дочки ОСОБА_5 , яка також була присутня при посвідченні договору міни. З її боку не було ніяких заяв про погане самопочуття та / або діагнози її матері.

ОСОБА_1 особисто підписала договір міни та власноручно написала своє прізвище(а.с.42,43).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни відмовлено(а.с.129, 130).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року залишено без змін(а.с.131-134).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 14 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 листопада 2016 року залишено без змін. Судами встановлено, що 22 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір міни квартир, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла у власність однокімнатну квартиру в обмін на належну їй двокімнатну квартиру.

Відповідно до п.5,6 договору обмін здійснений без додаткових оплат. Ринкова вартість однокімнатної квартири склала 164 372 грн, а ринкова вартість двокімнатної квартири - 280 684 грн.

Як убачається із договору міни, укладаючи цей договір, сторони підтвердили, що вони діють добровільно, розуміють і усвідомлюють значення своїх дій, умови правочину, бажають реального настання правових наслідків, обумовлених договором, перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, не помиляються щодо обставин договору, діють без впливу, обману та попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства та правовими наслідками правочину.

У п.9 договору сторони підтвердили, що квартири оглянуті сторонами до підписання договору; недоліків чи дефектів, які б перешкоджали використанню квартир за цільовим призначенням, самочинних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкцій квартир та/або її складових частин на момент огляду не виявлено; претензій один до одного щодо якісних, технічних характеристик та відповідності квартири наданим для посвідчення договору документами сторони не мають.

У п.14 договору сторони підтвердили, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі; договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину; ними досягнуто згоди за всіма істотними та іншими умовами цього договору, тобто в момент укладення договору міни сторони погодили і досягли усіх істотних умов договору, а після укладення цього договору добровільно і беззастережно його виконали.

У договорі міни не визначено вимог до квартири, до її стану (в тому числі, санітарного), технічних характеристик.

На виконання умов договору ОСОБА_1 була знята з реєстрації місця проживання 26 березня 2016 року і зареєстрована того ж дня за адресою: АДРЕСА_2 , 26 березня 2016 року ОСОБА_3 знятий з реєстрації місця проживання і зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 здійснено всі необхідні дії щодо добровільного виконання умов договору: вивезено речі з квартири, передано ключі та здійснено реєстрацію за новим місцем проживання, реєстрацію права власності нових власників, тобто договір міни квартир добровільно і свідомо виконаний сторонами у повному обсязі.

Суд погодився з висновками судів про відсутність підстав для розірвання договору міни, оскільки відсутні, як докази наявності шкоди, завданої позивачу порушенням відповідачем договору, так і докази самого порушення відповідачем умов договору міни(а.с.149-151)

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни квартири, який було укладено 22.03.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Прилуцького міськрайонного нотаріального округу Ігнатовою Л.Л, зареєстрованого в реєстрі №908 відмовлено. Ухвалюючи рішення суд виходив з того, що посилання ОСОБА_1 на істотну помилку при укладенні договору міни квартир з ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки нею не надано достатніх та безспірних доказів на підтвердження цієї помилки(а.с.135-137).

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 22 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2017 року залишено без змін(а.с.138,139).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору міни відмовлено(а.с.140, 141)

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2018 року залишено без змін(а.с.142-148).

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_5 , що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатова Людмила Леонідівна про визнання договору міни квартир недійсним залишено без розгляду(а.с.152)

У висновку судово-психіатричного експерта Київського міського центру судинно-психіатричної експертизи №307 від 15.06.2021 зазначено, що ОСОБА_1 в період часу з 01.01.2016 року по даний час страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді Деменції судинно-атрофічного характеру (F 01/8). ОСОБА_1 своїм психічним станом в період часу з 01.01.2016 року по даний час не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.153-155)

Висновком судово-психіатричного експерта судово-психіатричного експертного підрозділу Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні» №67 від 30.01.2018 року встановлено, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом на теперішній час повністю позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.156-161)

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 визнано недієздатною(а.с.162,163)

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК країни) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Разом із тим, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Суд повинен установити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеній вигоді; розмір шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; чи дійсно є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтями 716 та 657 ЦК України при міні речами, хоча б одна з яких є нерухомістю, договір укладається у письмовій формі і повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації. Ці умови сторонами були повністю виконані.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N 183/262/17 (провадження N 61-41932сво).

Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, за цими правилами суд повинен надати оцінку усім доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 22 березня 2016 року укладено договір міни квартир.

Представник позивача при зверненні до суд зазначає єдину підставу для визнання недійсним вказаний договір міни, це висновок експертизи яким встановлено, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Враховуючи, що під час розгляду справи єдиний унікальний номер 761/38034/19 про визнання ОСОБА_1 не було залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_3 , а отже висновок експерта під час ухвалення рішення Шевченківського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2021 року, що ОСОБА_1 за своїм психічним станом в період часу з 01.01.2016 по дату проведення судово-психіатричної експертизи №307 від 15 червня 2021 страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді Деменції судинно-атрофічного характеру , небула здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не являється належним доказом.

Крім того, рішенням суду та висновком експерта № 307 від 15.06.2021 року в рамках розгляду цивільної справи № 2/742/17/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 встановлено, що ОСОБА_1 на момент укладення договору міни могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Також слід зазначити, що ч.2 ст.651 ЦК України не передбачено такої підстави для розірвання договору як підписання договору особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Вказана позивачем підстава позову, а саме вчинення правочину особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними , на переконання суду, в разі доведення належними та допустимими доказами, може бути підставою для визнання договору недійсним, чим позивач і скористалася звертаючись до суду з таким позовом і в задоволенні якого було відмовлено. Враховуючи те, що висновки судів першої, апеляційної та касаційної інстанції у справах за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними та розірвання договору міни , є достатньо аргументованими, суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , при цьому враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Ураховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність підстав для розірвання договору міни, оскільки відсутні належні та допустимі докази наявності порушення відповідачем умов договору міни, шкоди, завданої позивачу порушенням відповідачем договору, а отже в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Всі інші позовні вимоги є похідними від позовної вимоги про розірвання договору, а тому також не підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.258,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Ігнатова Людмила Леонідівна, про розірвання договору міни квартири - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду впродовж 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили з моменту закінчення строку на його оскарження.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО