КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/274/21
Провадження № 2/488/213/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.05.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ; виплатити ОСОБА_2 вартість 1/6 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду в сумі 66 465 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що позивачці ОСОБА_1 належить 1/2 частка двокімнатної квартири АДРЕСА_1 з яких: 1/3 - на підставі Свідоцтва про право власності від 03.11.2005 року та 1/6 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2015 року.

Відповідачу ОСОБА_2 належить 1/3 частка вказаної квартири на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 15.09.2009 року. Після поділу майна частка квартири була змінена на 1/6 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2015 року.

Третій особі - матері позивача, ОСОБА_3 , належить 1/3 частка вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право власності від 03.11.2005 року.

Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 23.04.2012 року рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва. З цього часу відповідач в спірній квартирі не проживає, зв`язків з позивачем не підтримує, тягар утримання своєї власності не несе - усі витрати, пов`язані з утриманням житла несе ОСОБА_1 . Враховуючи, що після розлучення між сторонами склалися неприязні стосунки, спільне користування квартирою є неможливим. Технічні характеристики квартири згідно технічного паспорту ММБТІ не дають можливість виділити частку, належну відповідачу, в натурі. Квартирою починаючи з 2011 року користуються позивач та їх спільна з відповідачем неповнолітня дитина.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 тривалий час в квартирі не проживає, позивач вважає, що припинення його права на частину квартири із сплатою вартості цієї частки не завдасть істотної шкоди його інтересам, тим більш, що реально виділити йому частку квартири неможливо.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва Лазаревої Г.М. від 12.03.2021 року по зазначеній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з пропозицією відповідачу подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження і позивачу встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.

17.03.2023 р. на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та рішення зборів суддів Корабельного районного суду м. Миколаєва, був здійснений повторний автоматизований розподіл даної судової справи та на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності було передано в провадження судді Чернявської Я.А.

Ухвалою судді Чернявської Я.А. від 20.03.2023 р. дана цивільна справа була прийняти до свого провадження та призначено по справі судове засідання.

Позивач надав суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

Третя особа надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення, просила розглядати справи у її відсутності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1, ч.2, ч. 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Виходячи зі змісту ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року (зі змінами та доповненнями) судам слід враховувати, що оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласницею 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , з яких: 1/3 частка належить останній на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунальної власності ММР 03.11.2005 року, № 1154/ж, зареєстрованого в ММБТІ 08.11.2005 року за № 13241 в книзі № 191, та 1/6 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_1) до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зареєстрованого в ДРРП 25.07.2019 року за № 32612694.

Відповідач ОСОБА_2 є співвласником 1/3 частки вказаної квартири на підставі договору купівлі - продажу посвідченого 15.09.2009 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Воробйовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 836, також зареєстрованому в Миколаївському міжміському БТІ 21.09.2009 року за № 13241 у книзі № 191. Після поділу майна частка квартири була змінена на 1/6 на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.06.2015 року.

Третій особі, ОСОБА_3 , належить 1/3 частка зазначеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Фондом комунальної власності ММР 03.11.2005 року, № 1154/ж, зареєстрованого в ММБТІ 08.11.2005 року за № 13241 в книзі № 191.

Вартість 1/6 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 складає 66 465,00 грн., про що зазначено у Звіті ТОВ "Незалежний центр оцінки експертизи та аналітики "Пи Кан" № 391/12-20 про незалежну оцінку 1/6 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , яка міститься в матеріалах цивільної справи.

На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України, 14 січня 2021 року, ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок Корабельного районного суду міста Миколаєва Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області 66 465,00 гривень, що підтверджується квитанцією Акціонерного товаримства "Перший український міжнародний банк" Відділення № 2 ПУМБ в м. Миколаїв № 30378123 від 14.01.2021 року.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Подібна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року № 201/10029/17.

Аналіз положень ст. 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Подібний за змістом правовий висновок міститься і в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17.

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції", рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства"), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

В ході судового розгляду справи на підставі досліджених доказів, судом встановлено наявність всіх підстав, передбачених пунктами 1-4 ч.1, ч. 2 365 ЦК України, для задоволення позову в частині припинення права власності відповідача.

Так, судом встановлено, що відповідачу на праві власності належить 1/6 частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що на переконання суду, порівняно з часткою позивача у праві спільної власності на квартиру, є незначною.

Належна відповідачу частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 не може бути виділена в натурі та квартира є неподільною.

Сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування та утримання майна. Крім того, у спірній квартирі відповідач не проживає і не користується нею з 2011 року.

Суд доходить висновку, що припинення права власності відповідача на частку спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2 не завдасть істотної шкоди його інтересам. Доказів того, що припинення права власності відповідача на частку у спірній нерухомості завдасть істотної шкоди членам його сім`ї, відповідачем не надано.

Суд також приймає до уваги, що відповідачем були визнані позовні вимоги у повному обсязі.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Повно і всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні з подальшою виплатою йому грошової компенсації у розмірі 66 465,00 гривень, та визнання права власності на цю частку, відповідно до позовних вимог, за ОСОБА_1 .

Суд вважає, що таке втручання у право приватної власності відповідача, відповідає закону, є співмірним і пропорційним з урахуванням інтересів всіх співвласників.

Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 365 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_3 , про припинення права на частку у праві спільної часткової власності, визнання права власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/6 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Миколаївській області видати (перерахувати) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в розмірі 66 465,00 грн., внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок Корабельного районного суду міста Миколаєва, згідно з квитанцією № 30378123 від 14.01.2021 року як вартість частки майна, а саме: 1/6 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: Я.А. Чернявська