Справа № 567/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

при секретарі - Пономаренко Р.А.

за участю

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", ТОВ "Захід Агро" про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки

встановив :

в Острозький районний суд Рівненської області з позовною заявою до ТОВ "Західна агровиробнича компанія", ТОВ "Захід Агро" про скасування рішень державного реєстратора та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі державного акту про право власності на землю він є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га, які розташовані на території колишньої Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області.

В грудні 2022 йому стало відомо, що щодо належних йому земельних ділянок було зареєстровано право оренди за ТОВ "Західна агровиробнича компанія". Підставою для державної реєстрації державним реєстратором стали договори оренди землі та додаткові угоди до договорів оренди землі, укладені між ТзОВ "Захід-Агро", ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та ним.

Посилається на те, що між ним та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" наявний спір про право користування земельними ділянками, належними йому оскільки вищевказаних додаткових угод щодо передачі права оренди земельних ділянок він не підписував, їхні умови не погоджував та на укладення таких угод нікого не уповноважував, з ним не узгоджувалися умови вказаних договорів та додаткових угод.

Зазначає, що наразі ТОВ "Західна агровиробнича компанія" користується належними йому земельними ділянками, чим порушує його права на користування та розпорядження належним йому майном.

Вказуючи на те, що відповідач користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, оскільки договори оренди та додаткові угоди до договорів оренди землі позивачем не укладалися, просить зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути належні йому земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га, які розташовані на території колишньої Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області, а також скасувати державну реєстрацію права оренди вказаних земельних ділянок за відповідачами.

Ухвалою Острозького районного суду від 04.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачам було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та зобов`язано ТОВ "Захід Агро" та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" надати оригінали договорів оренди б/н від 01.04.2015 та додаткових угод до них щодо спірних земельних ділянок. А також витребувано від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради копії реєстраційних справ на спірні земельні ділянки.

Ухвалою від 27.03.2023 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Інших процесуальних дій не вчинялося.

Відповідно до норм ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» позов не визнав, заперечив проти позову та просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що право оренди на належні позивачу земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га, зареєстровано за ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на підставі договорів оренди землі від 01.04.2015 із внесеними згідно додаткових угод змінами. Факт реєстрації права оренди на вказані земельні ділянки підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наданих позивачем разом з позовом. Вважає, що позивачем не надано доказів що спірні додаткові угоди підписані не ним. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач також вказує на те, що позивач отримував від відповідача орендну плату, та сплата відповідачем орендної плати спростовує доводи позивача щодо не підписання ним вищевказаних договорів оренди та додаткових угод до договорів оренди, що вказує на те, що ці правочини ним підтверджувались.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просить його задоволити.

Представники відповідачів в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).

Також сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, визначивши юридичну природу правовідносин і закон який їх регулює, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га, що знаходяться на території Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області (колишня Почапківська сільська рада Острозького району Рівненської області), що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2022.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.12.2022 вбачається, що державним реєстратором КП "Реєстраційний офіс" Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.09.2016, індексний номер рішення 31374164, рішення від 30.01.2019, індексний номер рішення 45283983, рішення від 15.09.2016, індексний номер рішення 31407444, від 30.01.2019, індексний номер рішення 45283577 зареєстровано право оренди вищевказаних земельних ділянок :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га за ТОВ "Захід Агро" та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», орендодавцем яких вказано позивача ОСОБА_1 , та підставою для реєстрації права оренди таких земельних ділянок зазначено договори оренди землі від 01.04.2015 та додаткові угоди до договорів оренди землі від 02.01.2019. (а.с.9-14)

Згідно з ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно з ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди.

Як визначено ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

В силу вимог ч.ч. 1-3 та ч.ч. 5-6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як визначено в ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.ч. 2-3 ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст.ст. 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Коли ж сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належать земельні ділянки кадастрові номери :03:002:0027 площею 2,48 га, :04:003:0037 площею 0,63 га, що знаходяться на території Острозької МТГ Рівненського району Рівненської області (колишня Почапківська сільська рада Острозького району Рівненської області).

Між позивачем та ТОВ "Захід Агро", ТОВ "Західна агровиробнича компанія" були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно договори оренди землі та додаткові угоди до вказаних договорів оренди землі, за умовами яких право оренди вказаних земельних ділянок зареєстровано за ТОВ "Захід Агро" та в подальшому - ТОВ "Західна агровиробнича компанія" та сторонами визначено, що договори оренди землі укладено на 7 років з правом пролонгації. Зазначені договори оренди землі та додаткові угоди були зареєстровані державним реєстратором Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Однак, як стверджує позивач, про наявність таких договрів оренди та додаткових угод йому стало відомо лише в грудні 2022, при цьому з доводів позивача судом встановлено, що вищевказані договори оренди землі та додаткові угоди до договорів оренди землі він не укладав та не підписував, інших осіб на їх укладення та підписання не уповноважував їх, істотні та інші умови вищевказаних угод з ним, як з власником земельних ділянок, не узгоджувались.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Водночас, частиною 1 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а частиною другою зазначеної статті визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» обов`язок по наданню доказів виконав частково, надавши оригінали додаткових угод до договорів оренди землі, що надало можливість призначити та провести по справі судову почеркознавчу експертизу, яка підтвердила пояснення позивача щодо неукладення ним зазначеної додаткової угоди щодо земельної ділянки :03:002:0027.

Так, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/3927-ПЧ від 29.06.2023 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 02.01.2019 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 01.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0027 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Як вбачається, з вищевказаного висновку, він не містить будь-яких тверджень чи посилань експертів щодо невідповідної якості чи недостатньої кількості наданого для проведення експертизи матеріалу, що могло поставити під сумнів правильність виконання експертизи. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що для проведення судово-почеркознавчої експертизи, експертам було надано оригінали об`єктів дослідження, а у якості зразків почерку та підпису позивача для порівняльного дослідження було надано оригінали документів з підписами та почерком позивача.

Отже, експерт, дотримуючись вимог Інструкції провів дослідження на підставі оригіналу об`єкта дослідження, використовуючи для порівняльного дослідження оригінали документів, на яких містився підпис позивача. Крім того, експертами надано вичерпну відповідь на поставлені судом питання, які є чіткими та конкретним, а тому суд вважає такі висновки належними та допустимими доказами у цій справі.

Оскільки, відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначений висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), не одержані в порушення порядку, встановленого законом та на їх підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає його допустимим та бере до уваги.

При цьому суд виходить також з того, що відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Будь-яких доказів на підтвердження заперечень проти вимог позивача відповідачами надано не було.

Ні відповідачі, ні державний реєстратор не надали витребуваний судом оригінальний примірник спірного договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0027 та повідомили про його відсутність.

Таким чином, вжиті судом заходи щодо витребування оригінального примірника вищевказаного правочину виявилися безуспішними.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що відповідачами не спростовано доводи позивача про те, що оспорюваний правочин щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0027 не було укладено 01.04.2015, як і не доведено відповідачем обставин укладення такого правочину.

Одночасно з доводів позивача та висновку експерта судом встановлено, що додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0027 він не укладав та не підписував, інших осіб на їх укладення та підписання не уповноважував, істотні та інші умови вищевказаних правочинів з ним, як з власником земельних ділянок, не узгоджувались.

Відповідачі не спростували вищевказані доводи позивача та не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування договірних правовідносин з позивачем, предметом яких є належна останньому на праві власності земельна ділянка з кадастровим номером :03:002:0027.

Згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Також суд зауважує про неприйнятність доводів представника відповідача про те, що з моменту укладення спірних додаткових угод до договорів оренди землі, відповідачем належним чином виконуються свої зобов`язання, а позивач протягом всього часу отримував орендну плату, й тим самим приймав від відповідача виконання умов оспорюваних правочинів. Однак, прийняття таких умов не може свідчити про укладення правочинів щодо оренди земельних ділянок і їх дійсність та відповідність вимогам ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Таким чином, зазначені твердження відповідача «Західна агровиробнича компанія» є помилковими.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд зауважує, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно з ч. 4 cт. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Отже, встановивши, що спірний договір оренди землі та додаткова угода до договору оренди позивачем не підписувалися, тобто не є укладеними, суд вбачає, що власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення правочинів в мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на те, що спірні земельна ділянка :03:002:0027 площею 2,48 га, вибула з володіння позивача поза його волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст. 387 ЦК України, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до cт. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки :03:002:0027 площею 2,48 га, за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», які не ґрунтуються на укладених договорах оренди, порушує права та законні інтереси позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом передання її в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивача є скасування державної реєстрації прав оренди на вказану земельну ділянку за відповідачами, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі №922/3130/19.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав ОСОБА_1 , як власника, у зв`язку із наявністю договру оренди землі та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, предметом яких є належна йому земельна ділянка кадастровий номер 0:03:002:0027 площею 2,48 га, без його згоди, позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися та користуватися його земельною ділянкою.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, в сукупності, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Оскільки підставами позову є не підписання позивачем спірної додаткової угоди до договору оренди, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення угоди на вказаних у ній умовах, що було підтверджено в ході судового розгляду, а тому права позивача підлягають захисту.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :03:002:0027 площею 2,48 га шляхом її повернення та скасування державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки є обґрунтованими та підлягають задоволенню в цій частині.

Одночасно, відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/3927-ПЧ від 29.06.2023 встановлено, що встановити чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 в графі "Орендодавець" у додатковій угоді від 02.01.2019 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 01.04.2015 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0037 площею 0,63 га, ОСОБА_1 не виявилось можливим, а відтак позов в частині повернення вказаної земельної ділянки та скасування державної реєстрації права її оренди є недоведеним та задоволенню не підлягає.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позов задоволено частково суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача в рівних частинах, слід стягнути судові витрати у вигляді витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 4588,80 грн., пропорційно задоволених позовних вимог - по 1147,20 грн. з кожного, та витрати на правничу допомогу - по 1500 грн. з кожного, оскільки такі підтверджені належними доказами.

Також, з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач був звільнений від його сплати при подачі позову відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 5, 12, 13, 142, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ТОВ "Західна агровиробнича компанія" (місце знаходження: м.Дубно пров. Центральний,1 Рівненської області, ), "ТОВ "Захід Агро" (місце знаходження: с.Тесів Рівненського району Рівненської області, ) про повернення земельних ділянок та скасування державної реєстрації права оренди на земельні ділянки задоволити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" повернути ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :03:002:0027, площею 2,48 га із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Почапківської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:0027, площею 2,48 га, здійснену на підставі додаткової угоди від 02.01.2019 до договору оренди землі від 01.04.2015.

Скасувати державну реєстрацію права оренди ТОВ "Захід Агро" на земельну ділянку із кадастровим номером :03:002:0027, площею 2,48 га, здійснену на підставі договору оренди землі від 01.04.2015.

Стягнути з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь держави 1610, 40 грн. судового збору.

Стягнути з ТОВ "Захід Агро" на користь держави 1610, 40 грн. судового збору.

Стягнути з ТОВ "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. та 1147,20 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

Стягнути з ТОВ "Захід Агро" на користь ОСОБА_1 понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. та 1147,20 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.07.2023.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.