Справа №461/5120/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2023 року м.Львів.

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Юрківа О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання Пахолко Д.О.,

представника позивача відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 08.03.2023 року поліцейським Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Стециком А.М. відносно позивача складено адміністративний протокол серії ААД № 475772 за ознаками адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 29.05.2023 року Золочівським районним судом Львівської області у судовій справі № 445/638/23; П/3/445/337/23 за наслідками розгляду вказаного протоколу винесено постанову якою провадження у справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 09.06.2023 року постанова Золочівського районного суду Львівській області набрала законної сили, тому позивач вважає, що з наступного дня (10.06.2023) у нього виникло право на відшкодування шкоди в розмірах та порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач вказує на те, що складення 08.03.2023 відповідачем адміністративного протоколу призвело до значних душевних хвилювань, поганого самопочуття ОСОБА_1 , порушення звичайного ритму його життя, не раціонального витрачання життєвого часу, а також тимчасового обмеження 08.03.2023 (в день складання адміністративного І протоколу) свободи пересування. Також, ОСОБА_1 зазначає, що відносно нього у ГУНП у Львівській області було ініційовано службове розслідування, саме з підстав складання 08.03.2023 матеріалів адміністративної практики, що як наслідок призвело до накладення на позивача 16.03.2023 дисциплінарного стягнення та звільнення 31.03.2023 позивача з публічної служби, що у сукупності усіх обставин теж завдало йому моральної шкоди. Стверджує, що 08.03.2022 мало місце протиправне примушення відповідачем до проходження ОСОБА_1 , всупереч встановленого порядку огляду на стан сп`яніння на законній процедурі проведення якої позивач наполягав. Позивач вважає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення складений відносно нього 08.03.2023, а також постанова Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2023 є належними та допустимими доказами на підтвердження завдання йому моральної шкоди, а також понесених моральних страждань. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

12.07.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Головного управління Національної поліції у Львівській області.

21.07.2023 року від представника Юридичного департаменту Державної казначейської служби України на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Працівник поліції не завдавав ні матеріальну, ні моральну шкоду, оскільки рішень щодо позивача не приймав. Жодних наслідків щодо позивача у зв`язку зі складенням протоколу не відбулось, оскільки провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КпАП України за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення було закрито Золочівським районним судом Львівської області. Представник відповідача вважає, що постанова судді Золочівського районного суду Львівської області від 29 травня 2023 року не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема, що він зазнавав значних душевних хвилювань, поганого самопочуття, порушення звичайного ритму його життя, оскільки факт закриття провадження у справі за відсутності в діях складу адміністративного правопорушення не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів, які встановлюють, що йому було заподіяно фізичний біль та страждання, які він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Також, не було подано доказів, які б вказували на те, що позивач пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього самого, членів його сім`ї чи близьких родичів, та не наведені будь-які докази, що підтверджували б приниження честі та гідності, а також ділової репутації.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Однак подав до суду відзив з якого вбачається, що позовні вимоги заперечує та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди ОСОБА_1 не завдавало, тому відповідно до вимог Конституції України, ЦК України, та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позивач не надав суду відповідного процесуального документу, що підтверджував би факту незаконності дій чи бездіяльності відповідачів.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 475772, від 08.03.2023 складеного о 19 год. 30 хв. відносно ОСОБА_1 , який 08.03.2023 о 18 год 45 хв. на автодорозі Тернопіль - Львів, 81 км- 200 м. керував автомобілем Hyundai, р.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився на місці зупинки за допомого газоаналізатора «Alcotest Drager 6820», і в медичному закладі, що зафіксовано на технічний засіб бодікамера BWC106XCN071386, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП /а. с. 5/.

Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2023 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення / а. с. 6-8/.

Згідно з наказом начальника Головного управління національної поліції у Львівської області Шляховського О. №867 від 09.03.2023 року призначено службове розслідування у формі письмового провадження з приводу можливих порушень службової дисципліни зі сторони окремих працівників ГУНП у Львівській області з приводу того, що 08.03.2023 року до ГУНП у Львівській області надійшла інформація про складення адміністративних матеріалів за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . На час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків начальника СКП відділення поліції №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_1. /а. с. 9/.

Наказом начальника Головного управління національної поліції у Львівської області Шляховського О. №963 від 16.03.2023 року наказано до ОСОБА_1 , за грубе порушення службової дисципліни, застосувати дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції та зменшено визначену згідно рекомендованих розмірів грошового забезпечення щомісячну премію на 99% за березень місяць 2023 року /а. с. 10-11/.

Наказом начальника Головного управління національної поліції у Львівської області Шляховського О. №143 о/с від 31.03.2023 року звільнено відповідно до Закону України «Про національну поліцію» зі служби в поліції за пунктом 6 ч.1 ст. 77 підполковника поліції ОСОБА_1 /а. с. 12/.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року в справі N 920/715/17.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/ бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Складання протоколу це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КпАП України, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року в справі N 760/9462/16-а.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті у відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювачу, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього її заподіянні. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності з заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

За таких обставин, при вирішенні спору щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження факту завдання позивачеві моральної шкоди останній надає суду, постанову Золочівського районного суду Львівської області від 29.05.2023 року, якою встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, однак жодним чином не підтверджує протиправність дій відповідачів та завдання позивачеві моральної шкоди вказаними діями.

Крім того, позивач посилається на те, що у зв`язку з протиправними діями відповідачів його було звільнено з роботи, однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнили до розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП по суті.

ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б вказували на те, що він пережив душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою відповідачів.

Враховуючи наведене, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують завдану йому шкоду відповідного розміру, обґрунтовану моральну шкоду, відсутні також докази про причинний зв`язок між шкодою і діями відповідачів, заподіювачів шкоди. Таким чином, суду не представлено доказів на підтвердження вини Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України у заподіянні моральної шкоди, як і наявність такої.

Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 19, 76, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Повний текст рішення проголошено 28.07.2023 року о 14 год. 45 хв.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Р. Юрків.