Справа №345/3378/23
Провадження № 2/345/933/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.08.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Кулаєць Б.О., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 04.06.2005 в міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 736, а малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з ним.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.06.2005 він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання в шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З квітня 2022 року шлюбних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідачка перебуває за кордоном, де утворила нову сім`ю. Їхній шлюб носить виключно формальний характер, подальше перебування в шлюбі є недоцільним, оскільки суперечать інтересам його та дитини. Примирення між ними неможливе, їхня сім`я фактично розпалася. Вони дійшли згоди, що син залишається проживати з ним, при цьому відповідачка буде забирати дитину під час літніх канікул для відпочинку і оздоровлення.

Позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо визначення місця проживання сина з батьком, оскільки вона часто перебуває за кордоном і не має можливості виховувати та піклуватися про їхню дитину. Розгляд справи просить проводити без її участі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

24.07.2023 відповідачка подала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

24.07.2023 позивач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

01.08.2023 позивач долучив до матеріалів справи докази.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

сторони по справі перебувають у шлюбі з 04.06.2005, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 736, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 04.06.2005 (а.с. 5).

За час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20.08.2013 (а.с. 10).

Згідно з актом про встановлення факту проживання від 31.07.2023, складеним комісією в складі заступника директора «М-Монтаж», бухгалтера та начальника дільниці у присутності сусідів, ОСОБА_1 фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом з сином ОСОБА_3 .

Відповідно до бланку замовлення на бронювання місця, встановлено, пасажир ОСОБА_2 придбала білет на рейс Чернівці-Париж. Відправлення 03.08.2023 з м. Івано-Франківськ.

Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку.

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідачка не заперечує щодо розірвання шлюбу, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати.

Щодо позовної вимоги про залишення сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживати з батьком, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_1 одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просив суд фактично констатувати, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, мотивуючи це тим, що між ним та відповідачкою відсутній спір з даного питання.

Водночас, відповідачка подала до суд заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо залишення сина проживати з батьком, оскільки часто перебуває за кордоном і не має можливості піклуватися про нього.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини, хлопчик на даний час проживає з батьком, а тому суд вважає за можливе малолітнього сина сторін залишити проживати разом із батьком.

Водночас, суд звертає увагу на те, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про залишення на проживанні дитини з одним з батьків не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки у такому разі суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», та керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 206, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04.06.2005 міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 736, розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом із батьком ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: