Справа № 463/223/23 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/725/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову- задоволено частково.

Накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0091.

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3 .

Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд мав брати до уваги інтереси не лише заявника (в даному випадку ОСОБА_1 ), а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Вважає незрозумілим, на підставі яких доказів прийшов до висновку, що це саме ОСОБА_3 зареєструвала на сайті «OLX» профіль під нік-неймом «Anna К» з якого було здійснено публікації про продаж майна. З боку заявника до суду не було надано будь яких доказів на підтвердження зазначеної обставини. Отже, докази на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на момент постановлення оскаржуваної ухвали були відсутні.Суд в порушення норм процесуального права не призначив заяву про забезпечення позову у судовому засіданні, не викликав сторін та не зобов`язав надати пояснення та додаткові докази, зробив невірні висновки та виніс необгрунтовану оскаржувану ухвалу.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду клопотання про розгляд справи без його та ОСОБА_3 участі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, забезпечення ефективного судового захисту та можливості реального поновлення прав у разі прийняття судом рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Одночасно із пред`явленням позову, подав заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: 1) накладення арешту на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:002:0091). 2) До набрання чинності рішенням у справі законної сили заборонити іншим особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо зазначеного майна.

В обгрунтування заяви вказував на те, що відповідно до пункту 1 договору ОСОБА_1 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1194 га, кадастровий номер :02:002:0091, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оскільки, майно, яке є предметом договору, може бути відчужено на користь третіх осіб та у разі невжиття заходів забезпечення позову, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав, інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Зазначав, що відповідачем, з використанням мережі Інтернет, на сайті «ОLХ» розміщено оголошення стосовно продажу вказаної земельної ділянки, що перейшла в особисту приватну власність відповідача за договором, дійсність якого оспорюється позивачем. Відповідач зробила кроки, спрямовані на відчуження майна, яке перебуває у її власності шляхом розміщення оферти на інтернет-ресурсі. Зазначала, що якщо відповідач зможе продати вказану земельну ділянку, то це унеможливить захист порушених прав та інтересів позивача.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку у випадку задоволення позову, є необхідним з метою ефективного захисту, поновлення прав та інтересів позивача, які він вважає порушеними і за захистом яких він звернувся до суду, оскільки внаслідок вчинення будь-яких дій щодо земельної ділянки, зокрема у разі її відчуження, для відновлення прав чи законних інтересів, які позивач вважає порушеними, необхідним буде звернення з новим позовом. Відтак, оскільки невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку може істотно утруднити ефективний судовий захист прав позивача та таке забезпечення позову відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК є співмірним із заявленими позовними вимогами та підлягає до задоволення.

З таким висновком суду колегія погоджується з огляду на наступне.

По своїй суті позов в даному випадку спрямований на захист права власності та повернення земельної ділянки.

Із вказаного, також, вбачається, що спірним об`єктом нерухомості відповідач ОСОБА_3 , як власник, на даний час, вправі вільно розпоряджатися, що може свідчити про потенційну можливість (зважаючи на наявність даного спору та в залежності від ходу його розгляду) вчинення і будь-яких інших дій щодо відчуження, зміни власника (володільця) вказаної земельної ділянки, протягом продовження розгляду справи та відповідно може свідчити про потенційні загрози для виконання можливого рішення про задоволення позову.

Зважаючи на потенційні загрози змін, що стосуватимуться спірного майна (зміни його власника) та у випадку їх настання, задоволення вказаних позовних вимог не матиме жодного правового значення для заявника (позивача) та вказане призведе до необхідності повторного звернення до суду або й взагалі унеможливить відновлення прав та законних інтересів, за захистом яких заявник (позивач) звертається до суду.

За таких обставин, заходи забезпечення слід вважати співмірними із позовними вимогами, а саме стосуються спірного майна у даній справі (не порушуючи прав інших осіб, протилежного не встановлено), наявні потенційні загрози для виконання потенційного рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову, вважаючи, що заявником обґрунтовано наведено припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі та, як вбачається з матеріалів справи, призвести до порушення прав та законних інтересів позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, які мають значення та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 15 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено: 28.07.2023

Головуючий

Судді