Провадження № 2-п/756/67/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Степанова О.Л. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року у цивільній справі №756/16831/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.02.2010 в розмірі 29621,01 грн. та судовий збір у сумі 2270,00 грн.

13.06.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Степанов О.Л. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м.Києва від 10 травня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій представник заявника просить поновити строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Вимоги заяви мотивовані тим, що про існування заочного рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відповідачка дізналася 10.05.2023 від свого представника, який 24.05.2023 отримав копію цього рішення у суді, про що свідчить розписка. При цьому, зазначається, що вона не була повідомлена про розгляд справи у суді, з 23.04.2022 у зв`язку із запровадженням воєнного стану перебувала у с. Топори, Житомирської області як внутрішньо переміщена особа. Також, заявник зазначає, що заочне рішення підлягає скасуванню, оскільки вважає, що судом не було перевірено, хто саме від її імені продовжував дію кредитного договору від 10.02.2010, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів того, що відповідачка особисто продовжувала дію спірного договору, користувалась наданими кредитними коштами та сплачувала заборгованість за кредитним договором. З урахуванням наведеного, заявник просить суд поновити строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення суду від 10 травня 2022 року та розглянути його в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання заявник (відповідач) не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся. При цьому, 25.07.2023 від представника заявника (відповідача) надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та представника, заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся. При цьому, 18.07.2023 на адресу суду від представника позивача надійшов відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому вважає вимоги заявника необґрунтованими, які не підтверджені будь-якими істотними доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зазначив, що відповідачка не повідомила банк про зміну місця проживання, а тому всі документи направлялися за останнім відомим місцем проживання відповідача, а тому просив відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про перегляд заочного рішення, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02.11.2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03.12.2021 було відкрите спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що направлена на зареєстровану адресу проживання відповідача ОСОБА_1 судова кореспонденція (копія ухвали про відкриття провадження у справі, позов з додатками, судова повістка про призначене судове засідання на 14.02.2023) повернулась до суду з відміткою листоноші: «за закінченням строку зберігання». Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка про призначене судове засідання на 10.05.2022, згідно відмітки листоноші: а/с 30/4 та міститься підпис. Також, відповідач повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті Судової влади України.

У судове засідання, призначене на 10.05.2022, відповідач не з`явилася. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. При цьому, в матеріалах судової справи від представника позивача міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому підтримує позовні вимоги та не заперечує проти винесення заочного рішення суду.

10.05.2022 у справі було ухвалене заочне рішення про задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про отримання відповідачем ОСОБА_1 заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2022 по цивільній справі №756/16831/21 відсутні.

Як зазначає у заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача, ОСОБА_1 не було відомо про ухвалення заочного рішення, вказане рішення вона не отримувала, про його існування представник дізнався лише під час ознайомлення з матеріалами справи та 24.05.2023 отримав копію цього заочного рішення. 13.06.2023 представник відповідача звернувся до Оболонсього районного суду м. Києва із заявою про перегляд заочного рішення, у якій просить поновити строк для подання вказаної заяви. Враховуючи викладені обставини, а також те, що вказану заяву подано з дотриманням двадцятиденного строку, визначеного ст. 284 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність поновлення відповідачу строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відповідач не з`явився в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення та не повідомив про причини своєї неявки з поважних причин, оскільки відсутні дані які б свідчили про обізнаність відповідача щодо наявності спору на розгляді в суді, а також дати та часу проведення судового розгляду.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, в даному випадку суд, дійшовши висновку про наявність поважних причин неявки в судове засідання та не повідомлення суду про причини неявки, не вбачає у заяві про перегляд заочного рішення суду посилань на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Отже, заявником не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві відповідач ОСОБА_1 зводяться лише до правової позиції відповідача щодо предмету спору та фактичної переоцінки доказів та обставин, які судом оцінені і встановлені при прийнятті рішення, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду, оскільки суд першої інстанції не може скасувати заочне рішення суду для надання іншої правової оцінки тим самим доказам у справі.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2022 без задоволення.

Керуючись статтями 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Степанову О.Л. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Степанова О.Л. про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2022 року, у цивільній справі №756/16831/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Ткач