Справа № 343/682/23
Провадження № 22-ц/4808/919/23
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючий Девляшевського В.А.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю: представника Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області - Клебана М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та зняття арешту з майна шляхом вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження, за апеляційною скаргою представника Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на рішення Долинського районного суду, ухвалене головуючим суддею Андрусівим І.М. 22 травня 2023 року, повний текст якого складено 23 травня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позов до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив скасувати обтяження у вигляді арешту на належне йому нерухоме майно, а саме: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2492 га, кадастровий номер: :01:003:0393, що знаходиться в с. Солуків Калуського району Івано-Франківської області та зняти арешт з майна шляхом вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження, який було накладено на підставі постанови серії АА №931010, виданої 07.08.2007 ВДВС в Долинському районі та м. Болехів.

Позов обґрунтовано тим, що він є власником вказаної вище земельної ділянки та маючи намір подарувати її своєму синові під час виготовлення документів дізнався, що на дану земельну ділянку накладено обтяження у вигляді арешту. Вказав, що постанови про накладення арешту на належне йому майно з виконавчої служби він не отримував, про накладення арешту його ніхто не повідомляв, будь-яких зобов`язань по виконавчих листах у нього немає. Звернувшись до відповідача, йому було надано інформацію, що станом на 01.08.2022 в нього відсутня будь-яка заборгованість до бюджету.

Враховуючи вказане, просив позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що відсутні підстави для продовження арешту його майна.

Рішенням Долинського районного суду від 22 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та зняття арешту з майна шляхом вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження задоволено частково.

Знято арешт з нерухомого майна - земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,2492 га, кадастровий номер :01:003:0393, яка знаходиться в с. Солуків Долинського (зараз Калуського) району Івано-Франківської області, накладений на підставі постанови серії АА №931010, виданої 07.08.2007 ВДВС в Долинському районі та м. Болехів, номер запису про обтяження 9380435.

Не погодившись із рішенням суду, представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його ухваленим без належного з`ясування обставин справи та належної оцінки доказів, що містяться в справі. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази того, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно. Апелянт зазначає, що на виконанні Долинського ВДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження №4359371 та №5651304. Зазначеними виконавчими провадженнями стягувалася з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість. Вказує, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.09.2008 приватного підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом та виключено його з ЄДРФО. Апелянт зазначає, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області повідомило органи ДВС листом від 10.08.2022 про визнання боржника банкрутом та про відсутність заборгованості до бюджету.

Представник Головного управління ДПС в Івано-Франківській області вказує, що у позивача відсутній податковий борг та на виконанні не знаходиться жодного виконавчого листа органу ДПС щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості до бюджету. Крім того, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження на майно позивача внесено 14.04.2015. Державний реєстратор у судовому засіданні не змогла визначити на підставі якого виконавчого провадження було внесено вказане обтяження.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області не є особою, в інтересах якої накладено арешт на майно, а отже не є належним відповідачем у даній справі.

Просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинським відділом державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслано на офіційну електронну адресу суду відзив після закінчення встановленого судом строку на його подання і клопотання про продовження строку при цьому не заявлено.

В силу вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку з цим апеляційний суд залишає названий відзив без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник в засідання апеляційного суд не з`явилися, до суду надіслали клопотання, в якому просили розглядати справу у їх відсутності. Доводи апеляційної скарги заперечили з огляду на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

В судовому засідання апеляційного суду представник відповідача Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - Клебан М.А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у справах про зняття арешту з майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. Оскільки з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОДПІ здійснювались стягнення за виконавчими провадженнями і на даний час виконавчі документи про стягнення з позивача заборгованості на виконанні не перебувають, то місцевий суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову та зняття арешту з нерухомого майна позивача.

З вказаними висновками суду колегія суддів не погоджується.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2492 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №981216.

Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36313453 від 15.04.2015, згідно якого ОСОБА_1 є власником 1/1 частки земельної ділянки площею 0,2492 га, яка знаходиться в с. Солуків Долинського (зараз Калуського) району Івано-Франківської області, кадастровий номер: :01:003:0393. Цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 12).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на вказану вище земельну ділянку, 10.08.2007 на підставі постанови ВДВС в Долинському районі та м. Болехів, серії АА №931010 від 07.08.2007 накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна (а.с. 14-15).

Із відповіді начальника Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції вбачається, що виконавчих документів про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на виконанні станом на 28.02.2023 не перебуває.

Згідно з відповіддю начальниці Долинського відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області станом на 01.08.2022 згідно із даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України «Податковий блок» по ОСОБА_1 відсутня заборгованість до бюджету (а.с. 20).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У даній справі, суд першої інстанції встановив, що на примусовому виконанні у Долинському відділі ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління юстиції перебували такі виконавчі провадження: №4359371, відкрите на підставі виконавчого листа №4657 від 17.05.2007, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОДПІ заборгованості в сумі 29 859,60 грн; №5651304, відкрите на підставі виконавчого листа №12324 від 29.11.2007, виданого Господарським судом Івано-Франківської області, про стягнення з СПД ОСОБА_1 на користь ОДПІ заборгованості в сумі 103 753,69 грн.

В межах вказаних виконавчих проваджень на підставі постанови ДВС в Долинському районі та місті Болехів, серії АА № 931010 від 07.08.2007 накладено арешт на спірну земельну ділянку позивача.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_1 був боржником у зазначених виконавчих провадженнях.

Апеляційний суд зауважує, що статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З наведеного слідує, що суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що зазначена норма є спеціальною, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень у особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно такої особи і у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту.

Розглядаючи спір за його позовом про зняття арешту, суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Тобто, він не може виступати позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 07 червня 2023 року (справа № 200/12288/19).

Отже, суд першої помилково розглянув справу по суті, не врахувавши того, що ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, не може виступати позивачем у цій справі. Оскільки ця справа не підлягає розгляду в позовному провадженні. то провадження у справі щодо заявлених ОСОБА_1 вимог згідно пункту 1 статті 255 ЦПК України підлягає закриттю.

Аналогічні правові висновки зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 22 травня 2023 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та зняття арешту з майна шляхом вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон відчуження закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 31 липня 2023 року.