Номер провадження: 22-ц/813/906/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року, постановленого під головуванням судді Аліної С.С., повний текст рішення складений 29 січня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» в особі реєстратора Хоменко Юлії Анатоліївни про визнання протиправним та про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію, та про повернення сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у первинний стан, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , КП «Агенція державної реєстрації» в особі реєстратора Хоменко Ю.А. про визнання протиправним та про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію, та про повернення сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у первинний стан, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42026015 від 12.07.2018 р., прийняте державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Хоменко Ю.А.;

- повернути сторони, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у первинний стан, який існував до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42026015 від 12.07.2018 р., прийняте державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Хоменко Ю.А., тобто до спільно часткової власності нерухомого майна.

В обґрунтування свого позову зазначили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є власниками на праві спільної часткової власності у розмірі 387/1000 в рівних частках квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 , на підставі розпорядження органу приватизації 24.11.1999 року № 110 та свідоцтва про право власності на житло від 24Л1Л999 року, разом з позивачами власниками вищевказаного житла у свідоцтві про право власності і розпорядженні органів приватизації зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які померли.

Після смерті ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину отримала його дружина ОСОБА_7 , а після смерті ОСОБА_7 отримала її онука - ОСОБА_1 .

Право власності позивачів на вищевказану частину квартири зареєстровано в КП «Одеським міським БТІ та реєстрації об`єктів нерухомості» 15.12.1999 року.

Під час оформлення спадкової справи щодо померлої ОСОБА_7 , державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Підставою відмови було те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна, що перебував у спільній частковій власності за реєстраційним номером : 01, втратив статус спільно-часткового майна, в процесі виділу частки, без відома співвласників, що унеможливлює проведення реєстраційних дій під час видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є власниками на праві спільної часткової власності у розмірі 613/1000 в рівних частках квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 , на підставі розпорядження органу приватизації 12.01.1998 року № 588 та свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 року, разом з відповідачами власниками вищевказаного житла у свідоцтві про право власності і розпорядженні органу приватизації зазначений ОСОБА_8 , який помер.

Після смерті ОСОБА_8 свідоцтво про право на спадщину отримав його син ОСОБА_4 .

Право власності відповідачів на вищевказану частину квартири зареєстровано в КП «Одеським міським БТІ та реєстрації об`єктів нерухомості» 12.02.1998 року.

Проте, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали заяву 10.07.2018 року до держаного реєстратора Хоменко Ю.А. про зміну запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою внесення змін до Державного реєстру, і підстава виникнення прав, відповідно до витягу значиться: висновок серія та номер 2078/07-18, виданий 09.07.2018 ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації», а саме технічний паспорт.

Фактично своїм рішенням, державний реєстратор скасував спільну часткову власність на об`єкт нерухомості між позивачами та відповідачами, встановивши лише спільну часткову власність між відповідачами: ОСОБА_4 - 2/3, ОСОБА_5 - 1/3.

Позивачі вважають, що своїми діями державний реєстратор Хоменко Ю.А. завдала їм шкоду, порушивши їх права та законні інтереси, оскільки у неї були відсутні правові підстави для внесення запису змін до Державного реєстру речових прав.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишений без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_9 , представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом всіх фактичних обставин справи, недослідженість та не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд безпідставно залишив позов без задоволення, необгрунтувавши та відхиливши підстави позову, а також не взявши до уваги, що позов був визнаний двома відповідачами.

Відзиву до суду надано не було.

Від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до суду надійшли заяви, в яких вони просять рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Також зазначили, що ними до суду першої інстанції були подані заяви про визнання позову.

Учасники справи про призначене судове засідання на 25 липня 2023 року були сповіщені у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 242-, 247, 248 т. 1).

Від адвоката Чурсової В.О., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , адвоката Сільченко М.В., представника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 33-34 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з наступних підстав.

Залишаючи позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 без задоволення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частини перша-друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до частин першої та четвертої статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

За змістом частин першої та третьої статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

За змістом частини четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; або подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; або наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна, відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об`єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. Відповідно до частини другої цієї статті, у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об`єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 20 Порядок (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення від 27 грудня 2016 року), у разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера об`єкту нерухомого майна, об`єкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

У разі коли відкриття розділу у Державному реєстрі прав здійснюється у результаті поділу, виділу частки з об`єкта нерухомого майна або об`єднання об`єктів нерухомого майна, державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про суб`єктів цих прав щодо об`єкта нерухомого майна, який поділяється, частка з якого виділяється, або щодо об`єктів нерухомого майна, які об`єднуються, до відповідних розділів, відкритих на кожний з новостворених об`єктів нерухомого майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 є квартирою спільного заселення, загальною площею 68,1 кв.м.

ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в квартирі належало 613/1000 частин, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 (а.с. 39 т. 1)

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на праві спільної часткової власності належало 387/1000 частин квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.11.1999 (а.с. 24 т. 1).

Відповідно до технічного паспорта квартира АДРЕСА_3 в частинах:

387/1000 складається з : житлової кімнати під літ. 5 площею 13,6 кв.м., житлової кімнати під літ. 6 площею 6,6 кв.м., санвузол під літ. 8 площею 3,2 кв.м., коридору під літ. 7 площею 1,7 кв.м.;

613/1000 складається з житлової кімнати під літ. 3 площею 9,6 кв.м., житлової кімнати під літ. 4 площею 18,5 кв.м., кухні під літ. 10- площею 6,5 кв.м., ванної кімнати під літ. 9- площею 2,0 кв.м., коридору під літ. 2 площею 3,4 кв.м.

В загальному користуванні знаходиться коридор під літ. 1 площею 3,0 кв.м., через який, згідно технічного паспорту здійснюється вхід у квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 25-26, 41-42 т. 1).

ОСОБА_10 23.07.2005 року уклала шлюб та змінила своє прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 » (а.с.13 т. 1).

Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину, яка складається з 387/5000 часток квартири АДРЕСА_2 прийняла його дружина ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.07.2012р., яке посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 2-1183 (а.с.27 т. 1).

Згідно листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради» №510380.36 від 08.10.2019р. станом на 31.12.2012р. право власності квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано:

- 613/1000 частки квартири за « ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 » на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 року, яке видане Одеською залізницею 12.01.1998р., № 525. Дата реєстрації 12.02.1998р. (запис в реєстрові книзі 227пр стор. 120 - р. №2134);

- 1548/5000 частин за « ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 », в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською Залізницею 24.11.1999р. р.№ Ж-528. Дата реєстрації 15.12.1999р. (запис в реєстровій книзі 227пр стор. 120- р. №2134);

- 387/5000 частин за « ОСОБА_7 » на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою Одеською міськнотконторою 27.07.2012р., р.№ 2-1183. Дата реєстрації 26.09.2012р. (запис в реєстровій книзі 710пр стор. 167- р. № 2134) (а.с.51-52 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_7 , якій на день смерті належало 387/5000 часток квартири в порядку приватизації та 387/5000 в порядку спадкування.

Після смерті ОСОБА_7 , спадщину, яка складається з 387/5000 часток квартири АДРЕСА_2 прийняла її онука ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.11.2014р., яке посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Ф.Л., зареєстровано в реєстрі за № 4-838 (а.с.28 т. 1).

У видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на іншу 387/5000 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належали ОСОБА_7 , державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії №2947/02-31 від 23.10.2019р. (а.с.31-32 т.1).

Підставою відмови стало те, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна, що перебував у спільній частковій власності за реєстраційним номером: 01, втратив статус спільно-часткового майна, в процесі виділу частки, без відома співвласників, що унеможливлює проведення реєстраційних дій під час видачі свідоцтва про право на спадщину.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер, після його смерті спадщину, яка складається з 631/3000 часток квартири АДРЕСА_2 прийняв його син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.05.2015р., яке посвідчене державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є., зареєстровано в реєстрі за № 3-225 (а.с.44 т.1).

07.05.2015р. за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 631/3000 часток квартири АДРЕСА_2 (а.с.45 т. 1).

З матеріалів реєстраційної справи, вбачається, що 12 липня 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Хоменко Ю.А., КП «Агенція державної реєстрації» на підставі заяви ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_5 за ОСОБА_4 на 2/3 частини та ОСОБА_5 на 1/3 частину (а.с. 27 т. 2).

Підставою для проведення реєстрації державний реєстратор послався на висновок щодо технічної можливості поділу квартири АДРЕСА_5 в дві самостійні одиниці між співвласниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 10 т. 2).

З технічний паспорту на квартиру АДРЕСА_6 , яке складено ТОВ «Нове бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2018р. вбачається про те, що ОСОБА_5 належить 1/3 частина вищевказаної квартири, а ОСОБА_4 належить 2/3 частини квартири. Загальна площа квартири становить 40 кв.м., житлова 28,1 кв.м. Квартира складається з двох кімнат: 1-а кімната 9,6 кв.м., 2-а 18,5 кв.м., кухня 6,5 кв.м., ванної кімнати - 2 кв.м., коридор 3,4 кв.м. (а.с.48-50 т.1).

Здійснення спільної часткової власності здійснюється на підставі ст. 358 ЦК України. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

З матеріалів реєстраційної справи вбачається, що виділ в одиницю проведено без згоди співвласників, яким належить 387/1000 частка квартири АДРЕСА_3 .

Також реєстратор реєструючи право власності з виділом в одиницю не звернув увагу, що в квартирі вхід здійснюється через коридор, позначений в технічному паспорті під літ. 1, площею 3,0 кв.м., та який є приміщенням спільного користування.

Колегія суддів з урахуванням встановлених обставин, приходить висновку про те, що, рішення держаного реєстратора Хоменко Ю.А. про проведення державної реєстрації права власності прийнято з порушенням законодавства, оскільки заявлене право не підлягало державній реєстрації.

Колегія суддів, враховуючи зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням установлених обставин справи, приходить висновку, що спір у справі в частині пред`явлених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора виник між позивачами та відповідачами, за якими було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності та повернення сторін у первинний стан не може бути звернена до реєстратора, якого позивач визначив відповідачем, оскільки реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Таким чином, державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимоги до вказаного відповідача слід відмовити з цієї підстави.

Колегія суддів приходить висновку про те, що позовні вимоги про повернення в первинний стан також задоволенню не підлягають з підстав того, що державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду, яким скасовано рішення про державну реєстрацію.

Аналогічні правові позиції зазначені у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 461/8641/19, від 09.08.2022 у справі № 266/2666/19, від 10.08.2022 у справі № 565/315/21, від 10.08.2022 у справі № 725/873/20.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Чурсової Вероніки Олександрівни, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» в особі реєстратора Хоменко Юлії Анатоліївни про визнання протиправним та про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію, та про повернення сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у первинний стан задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 42026015 від 12.07.2018 року, прийняте державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації Хоменко Юлією Анатоліївною.

В задоволенні позовних вимог до державним реєстратора КП «Агенція державної реєстрації Хоменко Юлією Анатоліївною відмовити.

В задоволенні позовних вимог про повернення сторін у первинний стан відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 31 липня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова