Справа №336/3215/23
Провадження №4-с/336/26/2023
УХВАЛА

24.07.2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Карабак Л.Г. при секретарі судового засідання Нечаї О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за скаргою ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа Андрія Дмитровича,

ВСТАНОВИВ:

12.04.2023 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сапа Андрія Дмитровича, в порядку судового контролю за виконанням судового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 0827/2634/12.

Повідомлено учасників справи, що інформація по справі, яка розглядається, доступна на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за посиланням: ttp://court.gov.ua. Всіх учасників справи сповіщено належним чином судовими повістками. На розгляд скарги з`явився представник скаржника (боржнка) ОСОБА_1 ОСОБА_4 повноваження якого підтверджено нотаріально засвідченою довіреністю.

Судом витребувано та отримано у Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) матеріали АСВП №36228894 від 24.01.2013р. та належним чином завірену копію витребуваних матеріалів виконавчого провадження, відкритого щодо примусового виконання судового рішення у цивільній справі № 0827/2634/12.

Згідно ч.ч.1,3 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду, а ст. 447ЦПК України передбачено право на звернення із скаргою до суду за ч.1 тієї ж статті «Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.»

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Шевченківського відділу ДВС у м. Запоріжжі від 07.03.2023р. щодо перерахунку заборгованості за стягненням аліментів з його доходів. Із отриманої відповіді 04.04.2023р. про що є відмітка у матеріалах провадження від державного виконавця Сапа А. Джеріпі В.І. стало відомо про неправомірні дії державного виконавця, а саме щодо відмови йому в перерахунку заборгованості по сплаті аліментів що утворилася в період з 05.03.2012. по 31.10.2022р. Матеріалами виконавчого провадження підтверджено, що єдиним джерелом заробітку ОСОБА_1 на момент звернення до суду зі скаргою є працевлаштування у ФОП ОСОБА_5 , а також отримання заробітку із розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої законодавством України на поточний рік. Тому згідно норм ст.68,69 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем було видано відповідну постанову «Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» від 20.01.2023р., також наявна в матеріалах провадження.

Згідно рішення Шевченківського райсуду м. Запоріжжя №0827/2634/12 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання спільних дітей син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 всіх моїх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку встановленого законодавством України, починаючи з 05.03.2012р. до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно за виконавчим документом згаданого рішення суду відкрите відповідне виконавче провадження АСВП №36228894 від 24.01.2013р. за виконавчим листом №0827/2634//12. На момент відкриття провадження 24.01.2013р. утворена заборгованість щодо сплати аліментів, яка зберігалась до жовтня 2022р., оскільки нарахування розміру аліментів відбувалося державним виконавцем відповідності до норм ч.2,ч.3ст.195 Сімейного кодексу України та ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», якими визначено, що «Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.» З жовтня 2022р. ОСОБА_1 подав державному виконавцю довідку про відомості офіційного оформлення на роботу, для фактичного відрахування аліментів з одержаного мною заробітку. За доданим до скарги розрахунком державного виконавця у період з 05.03.2012 року до 01.10.2022 року заборгованість по аліментах становить 322697,24 (триста двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 24 коп. Але скаржник (боржник) вважає такий розрахунок безпідставним, а дії виконавця неправомірними.

Враховуючи позицію визначену у матеріалах справи №753/1727/16-ц (Апеляційне провадження №22- ц/824/9771/2020) Постановою Київського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ під головуванням судді Мережко М.В. від 01.10.2020 р., за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція). Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.. Відповідно до ст.81 Сімейного Кодексу України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Аналіз положень Сімейного Кодексу України, зокрема положень ст.81, ч.3 ст.181, ч.2ст.182, ст.183 СК України, свідчить про те, що законодавець та відповідно і державний виконавець ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц (провадження№ 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеному у постанові від 07.05. 2018р. у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зробив висновок про те, що "Положення ст.81 СК України та ч.3 ст.181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття "заробітку" також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття "заробіток", ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну "дохід" у дужках після поняття "заробіток" може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий."(Постанова Верховного Суду від 31 липня 2020 року справа №). Згідно з ч.1ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012р. №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч.4ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. За положеннями ч.4,8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому законом. Згідно з ч. 3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно з п. 4 Розділу ХVI Інструкції з організації примусового виконання рішень виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

У період з 05.03.2012 року до 01.10.2022 року заборгованість по аліментах становить 322697,24 (триста двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 24 коп., але розрахована вона була державним виконавцем виходячи із даних Головного управління статистики у Запорізькій області, а саме сайту https://www.zp.ukrstat.gov.ua. На якому фахівці ГУ статистики керуються даними щодо середньої заробітної плати штатних працівників за видами економічної діяльності (щомісячно), які беруться для статистики із даних нарахованих заробітних оплат у всіх видах підприємств, установ організацій зі штатною чисельністю більше ніж 10 робітників. Таким чином державним виконавцем для здійснення нарахування розміру аліментів потрібно було виходити що нарахована заробітна плата вказана з урахуванням податків та обов`язкових зборів. Про те, що стягнення аліментів здійснюється із суми заробітку платника аліментів після утримання з нього обов`язкових податків, свідчить і п. 7.13 р. VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту від 02.04.2012 р. № 512/5. В останньому зазначено, зокрема, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів повинен містити суму заробітної плати й інших доходів боржника, що лишилася після утримання податків. Незважаючи на те що в згаданих вище нормах ідеться лише про «податки», під ними слід мати на увазі всі види обов`язкових зборів, внесків і платежів, що сплачуються до бюджету. Тому аліменти утримуються із суми, яка лишилася після вирахування ПДФО та військового збору. Таку ж точку зору висловила і ДФС у листі від 12.02.2015 р. № 339/4/99-99-19-01-01-13.

З викладеного суд дійшов висновку про те, що заборгованість нарахована державним виконавцем за період з 05.03.2012р. до 01.10.2022р. із розрахунку виходячи із нарахованої середньої заробітної плати працівника для даної місцевості включно з ПДФО в розмірі 18 % та військовим збором 1,5%, а це не відповідає правомірності застосування згаданих вище норм Закону державним виконавцем. Додатково скаржником зазначено, що рішенням суду щодо стягнення аліментів з його доходів судом визначено з 05.03.2012р., а тому державний виконавець окрім податків повинен був відрахувати від взятої ним зі статистики нарахованої середньої заробітної плати працівника для даної місцевості за березень 2012р. спочатку відняти частину заробітку за 4 дні, але ним застосовано і зараховано неправомірно до заборгованості дані заробітку за повний місяць.

Розрахунком скаржника ОСОБА_1 заборгованість має скласти (322697,24 грн. (2803,52грн.- 2803,52 грн./31*4) *(100%-19,5%)=259480,07грн., де: 322697,24 грн. сума заборгованості неправомірно нарахована виконавцем за період з 05.03.2012 року до 01.10.2022 р; (2803,52грн.- 2803,52 грн./31*4)- від`ємне значення із заробітку за березень 2012р. за 4 дні; (100%-19,5%) зменшення нарахованої заборгованості виконавцем на суму ПДФО та військового збору.

Відповідно розрахований виконавцем виконавчий збір у відповідності до ч.2ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» в сумі 20782,24 грн. та сума штрафу розрахований до заборгованості 105327,72 грн. є також незаконними та відповідно неправомірними.

До того ж виконавець в розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з 2017 р. незаконно вніс відомості виходячи з розміру 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину без нового судового рішення і навіть без власної постанови виконавця, яка може бути ним видана лише у разі надходження йому заяви одержувача на підставі рішення суду з новим виконавчим листам. Державний виконавець зобов`язаний виконувати існуюче рішення суду, а не корегувати його самостійно навіть з урахуванням до змін норм Сімейного кодексу. Виходячи із відповіді виконавця він визнає про те, що норма ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» відповідно Законом № 2475-VIII від 03.07.2018р., якими було змінено порядок стягнення аліментів «Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.», до того ж він же усвідомлює , що змінами до Сімейного кодекси внесені Законом від 17.05.2017 року, що набуло чинності від 08.07.2017р. № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» набуло положення ч.2ст182 СК в редакції «2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Таким чином виконавець допустив довільне трактування вище вказаних норм і більш того застосував ці норми до мене в минулому часі, чим порушив принцип зворотної сили. А як відомо людині гарантовано статтею 58 Конституції України "закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.». Невідповідність дій виконавця нормам Закону прямої дії порушує права скаржника (боржника) ОСОБА_1 як учасника провадження, а тому є неправомірні.

На підставі викладеного скаржник просить визнати дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Сапи Андрія Дмитровича щодо включення до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_8 зі сплати аліментів за період з 05.03.2012р. до 01.10.2022р., зроблений, виходячи із нарахованої середньої заробітної плати працівника для даної місцевості включно з ПДФО в розмірі 18 % та військовим збором 1,5%. В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 ОСОБА_4 наполягав на задоволенні скарги з заявлених вище підстав, інші учасники проти задоволення скарги заперечень не виразили.

Особа дії якої оскаржуються, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Сапа А. Д. заперечень до суду не надавав.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження суд прийшов до висновків щодо задоволення вимог скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже з вищезазначеного випливає висновок про те, що боржник правомірно звернутвся до суду зі скаргою щодо визнання неправомірності дій державного виконавця, щодо розрахованого ним розміру заборгованості зі сплати аліментів та штрафних санкцій.

Керуючись ст. 447 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії державного виконавця Сапа Андрій Дмитрович, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо проведеного розрахунку заборгованості від 20.03.2023р. зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом №0827/2634//12 за період з 05.03.2012р. до 01.10.2022р. в сумі 322697,24 (триста двадцять дві тисячі шістсот дев`яносто сім) грн. 24 коп., розрахунку виконавчого збору 21048,56 (двадцять одну тисячу сорок вісім) грн. 56 коп. та розрахунку штрафних санкцій в сумі 105327,72 (сто п`ять тисяч триста двадцять сім) грн. 72 коп.

Зобов`язати здійснити перерахування заборгованості зі сплати аліментів у відповідності до наданого розрахунку ОСОБА_1 за період з 05.03.2012р. до 01.10.2022р., тобто з відповідним відрахуваннями податків та зборів, виходячи із матеріалів наданих ним до ВП №51891161, а саме(322697,24 грн. (2803,52грн.- 2803,52 грн./31*4) *(100%-19,5%)=259480,07грн., де:

322697,24 грн. сума заборгованості неправомірно нарахована виконавцем за період з 05.03.2012 року до 01.10.2022 р; (2803,52грн.- 2803,52 грн./31*4)- від`ємне значення із заробітку за березень 2012р. за 4 дні; (100%-19,5%) зменшення нарахованої заборгованості виконавцем на суму ПДФО та військового збору.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. Карабак