Справа № 373/802/23
Номер провадження 2/373/385/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Залеської А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та процесуальні рішення у справі

10.05.2023 представник позивача-адвокат Скочиляс І.М. звернулася з даним позовом до суду та просить: стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 грн 00 коп.; стягнути пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 41495,23 грн, три проценти річних у розмірі 4211,48 грн., інфляційні витрати у розмірі 26100,44 грн та та судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено сторонам право обмінятись заявами по суті спору, а також подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

06.06.2023 від представника відповідача - Пилипець А.Ю. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями заявлених вимог. Відзив поданий у строк, встановлений судом з направленням його позивачу, а тому прийнятий судом до розгляду.

27.06.2023 від представника позивача - Скочиляс І.М. до суду, з одночасним надісланням відповідачу надійшли наступні заяви: відповідь на відзив; заява про збільшення позовних вимог у частині пені - 45604,82 грн, трьох процентів річних - 4458,00 грн, інфляційних втрат - 26704,00 грн, що обґрунтовано збільшенням часу невиплати страхового відшкодування внаслідок невизнання вимог позивача; опис наданих адвокатом послуг на правову допомогу та їх вартість.

Позиції сторін, висловлені в заявах по суті спору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 о 11:30 год. сталася ДТП, в якій ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , поблизу с. Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області, виїхала на зустрічну смугу дорожнього руху де допустила зіткнення з автомобілем марки «МаздаСХ5», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , після чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ2115», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 та мотоциклом марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок ДТП водій мотоцикла ОСОБА_7 та пасажирка автомобіля марки «ВАЗ 2115» ОСОБА_8 загинули на місці події, а водій автомобіля марки «ВАЗ 2115» ОСОБА_6 був госпіталізований до медичного закладу та від отриманих тілесних ушкоджень помер у Броварській центральній районній лікарні.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000932 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Надалі кримінальне провадження зупинене у зв`язку із оголошенням в розшук підозрюваної ОСОБА_4 .

Відповідальність водія ОСОБА_4 з використанням транспортного засобу «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

01.10.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому, як сину загиблих, страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 60000 грн 00 коп.

Проте, листом від 26.10.2020 відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Посилаючись при цьому на положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач повідомив про зупинення строку розгляду справи про виплату страхового відшкодування.

Представник позивача вважає, що цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 перед потерпілим - позивачем у справі, батьки якого загинули за обставин ДТП, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2, в силу ст.1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини водія забезпеченого транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки. А тому страховий випадок був і відмова страховика у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

Вказує на неправомірні дії стараховика (відповідача у справі) внаслідок порушення положень Закону №1961-IV та незаконної вимоги від потерпілої особи рішення суду про винуватість водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, та щодо зупинення справи по виплаті страхового відшкодування.

Зазначає, що страхова виплата позивачу відповідачем не здійснена у встановлений законом строк, а саме до спливу 90 днів від дня подачі відповідної заяви про її виплату, а тому відповідач як боржник у грошовому зобов`язанні відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України повинен сплатити три проценти річних та інфляційні втрати за весь час прострочення. Також на підставі положень п. 36.5ст. 36 Закону №1961-IV позивач просить стягнути з відповідача пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки за період з 30.12.2020 по 21.06.2023 (дата збільшення позовних вимог).

Заперечення на позов, викладені представник відповідача - адвокатом Пилипець А.Ю. у відзиві на позов. Представник вважає, що у відповідача відсутній обов`язок виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст. 6 Закону обов`язковою умовою для такої виплати є наявність цивільно-правової відповідальності в особи, відповідальність якої застрахована, що за даних обставин настає виключна за наявності вини страхувальника у ДТП. З огляду на це доведеність винуватості ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді та її наслідках, що встановлюється судовим рішенням, відповідач вважає необхідною умовою для виплати страхового відшкодування. Проте ОСОБА_4 до адміністративної або кримінальної відповідальності за вчинення ДТП у встановленому законом порядку на теперішній час не притягнута, а отже її винуватість не встановлена, що виключає її цивільно-праву відповідальність, а отже і обов`язок страховика виплатити відшкодування.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування представник відповідача вважає безпідставним, оскільки у страховика відсутнє прострочення грошового зобов`язання по виплаті страхового відшкодування. Прийняття рішення про таку виплату чи про відмову у виплаті страховиком не приймалось, строк для прийняття такого рішення зупинений до винесення вироку у справі та набрання ним законної сили на підставі п.36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цього, представник наголошує на спливу строку позовної давності для стягнення пені (п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України) та просить її застосувати у разі, якщо суд знайде підстави для задоволення позову про стягнення страхового відшкодування, обрахувавши пеню за гранично допустимий період - один рік до дня звернення з позовом до суду.

Представник позивача у відповідь на відзив відповідача вказує, що строк позовної давності для стягнення пені не пропущений в силу того, що ця вимога є похідною від вимоги про відшкодування шкоди, завданої смертю особи, до якої згідно п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не застосовується. Крім того, Законом №2120-ІХ від 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 19, згідно якого у період воєнного стану позовна давність, визначена у статтях 257-259 ЦК України, продовжується на строк його дії.

Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 11:20 хв. на 79 км автодороги Бориспіль-Дніпро, неподалік с. Світанок, що в межах Переяслав-Хмельницького району Київської області, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , та рухаючись в напрямку м. Дніпро, виїхала на зустрічну смугу дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення автомобіля «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 з автомобілем «Mazda СХ5» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. За цим, відбулось зіткнення автомобіля «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 з автомобілем «ВАЗ2115» р/н НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. За цим відбулось зіткнення автомобіля «ВАЗ 2115» р/н НОМЕР_3 з мотоциклом «Honda XL1000V» р/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в напрямку м. Бориспіль. В результаті ДТП водій мотоцикла ОСОБА_7 та пасажирка автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці події, а водія автомобіля «ВАЗ 2115» ОСОБА_6 в тяжкому стані госпіталізували до Броварської ЦРЛ, де він помер (а.с.30).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження: 0000932 за ознаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. У відомостях про особу, якій повідомлено про підозру та відносно якої здійснюється досудове розслідування, значиться ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бровари Київської області підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_5 , виданим виконкомом Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району (а.с.15)

Факт смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Світанок Переяслав-Хмельницького району підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_6 (а.с.16)

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до дня смерті були зареєстровані по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Циблівської сільської ради №343 та 344 від 28.09.2020 (а.с.17-18).

Позивач ОСОБА_1 є сином померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Факт родинних відносин вказаних осіб підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_7 від 16.07.2075 (а.с.12).

Згідно Полісу № ЕР-200514382 зі строкром дії з 08.07.2020 по 07.07.2021 цивільно-правової відповідальності з використанням транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_4 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260000 грн; за шкоду заподіяну майну - 130000 грн.

01.10.2020 представник позивача за довіреністю - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. подав до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» заяву про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 за страховим випадком (ДТП) ІНФОРМАЦІЯ_2, з участю забезпеченого транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , яка допустила зіткнення із зустрічними транспортними засобами в результаті чого настала смерть пасажира автомобіля «ВАЗ р/н НОМЕР_3 ОСОБА_8 та водія цього автомобіля ОСОБА_6 (а.с.9).

26.10.2020 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» листом № 8596 повідомило заявника про необхідність подати додаткові документи для розгляду питання про виплату страхового відшкодування, в тому числі - рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження. Також повідомило про припинення перебігу строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (а.с.23).

09.04.2021 представник позивача за довіреністю - директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінський О.М. подав до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс Груп» заяву про долучення усіх запитуваних документів для виплати страхового відшкодування, окрім рішення суду щодо визнання водія забезпеченого транспортного засобу винною особою у скоєнні ДТП або постанову про закриття кримінального провадження (а.с.24).

Відповідно до повідомлень начальника відділу слідчого управління Головного управління в Київській області від 05.07.2021, від 25.10.2021, від 08.12.2021, від 29.09.2022, від 21.12.2022, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000932 за підозрою ОСОБА_4 зупинене на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України (оголошення в розшук підозрюваного) (а.с.31-36).

Зміст спірних правовідносин та норми права, якими вони регулюються

Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю в ДТП батьків позивача, в порядку страхового відшкодування. Ці правовідносини випливають з деліктних зобов`язань та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За правилами п.1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п.27.4 т. 27 Закону).

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Мотиви, з яких виходив суд та висновки суду

Положення пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України у взаємозв`язку з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, дають підстави для висновку, що моральна шкода у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, внаслідок дії (використання) джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо тільки така особа не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідними цивільно-правовими нормами закону вказується на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язується саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність стосовно водія обвинувального вироку за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Жодних доказів, які б вказували на непереборну силу або умисел потерпілого суду не подано.

Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому. наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого замість завдавача шкоди не залежить від встановлення вини особи, яка її завдала з використанням джерела підвищеної небезпеки. У цьому випадку шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Крім того, в досліджуваній ситуації внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що виразилась у первинному зіткненні забезпеченого транспортного засобу «KIA Soul», р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 з автомобілем «Mazda СХ5» р/н НОМЕР_2 , батьки позивача - загиблі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є третіми особами, які були водієм та пасажиром іншого транспортного засобу - «ВАЗ2115» р/н НОМЕР_3 та постраждали від послідуючих ударів кількох транспортних засобів на проїжджій частині у своїй смузі руху. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батьків позивача внаслідок ДТП.

Суд також звертає увагу, що пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу, а не обов`язок страховика щодо припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, що не виключає можливості виплатити страхове відшкодування потерпілому у зв`язку зі смертю батьків, які фактично були третіми особами у ДТП.

Отже суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_2 мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 за смерть осіб, що настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки ОСОБА_4 керувала забезпеченим транспортним засобом за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеним з ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп» то цей страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування потерпілому, батьки якого померли.

При визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини.

Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачу шкоди, пов`язаної із смертю батька ОСОБА_6 та матері ОСОБА_8 внаслідок ДТП, і завданих у зв`язку із цим моральних страждань, суд вважає, що розмір відшкодування позивачу моральної шкоди позивач правильно визначив відповідно до положень п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 60000 грн 00 коп. (12 х 5000 грн- розмір мінімальної заробітної плати за період з 01.09.2020 по 31.12.2020), що підлягає стягненню зі страхової компанії.

Щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені, інфляційних витрат та трьох процентів річних суд зазначає наступне.

Оскільки зобов`язання ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. А тому у разі прострочення його виконання страховиком настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01 червня 2016 року у справі №6-927цс16.

Згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») останній повинен сплатити позивачу, який має право на отримання такого відшкодування, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

До вимог про стягнення пені суд не застосовує спеціальну позовну давність, визначену у п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, з огляду на положення п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно якого у період воєнного стану позовна давність, визначена у статтях 257-259 ЦК України, продовжується на строк його.

З огляду на обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування у строк, визначений у пункті 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд находить правильним визначений позивачем початок розрахункового періоду пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат - 30.12.2020, що є датою, яка наступила через 90 днів з дня отримання страховиком заяви про страхове відшкодування.

Суд перевірив розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, зроблені представником позивача, виходячи і з суми страхової виплати - 60000,00 грн, та за відсутності заперечень з боку відповідача щодо правильності таких розрахунків, дійшов висновку, що відповідач ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», прострочивши виконання грошового зобов`язання (здійснення страхової виплати), повинен також сплатити позивачу за період прострочення (з 30.12.2020 по 21.06.2023): пеню у розмірі 45604 грн 82 коп.; три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 4458 грн 06 коп.; інфляційні втрати у розмірі 26704,00 грн.

Розподіл судових витрат

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частина четверта статті 137 ЦПК України визначає критерії співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Відповідно до частини 5 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач такого клопотання не заявляв.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №27.01.23 про надання правової допомоги від 27.01.2023, укладений між адвокатом Скочиляс Іриною Мирославівною та ОСОБА_1 ; опис наданих послуг відповідно до якого 1 год. 30 хв. витрачені для надання консультації, аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта, пошук судової практики коштує 1500 грн 00 коп., 5 годин витрачених для складання позовної заяви, формування додатків, копіювання документів, відповідно до кількості сторін, формування заяв про збільшення позовних вимог з розрахунком, відповідно до кількості сторін коштує 5000 грн 00 коп.; 1 година витрачена для написання детального опису про надані послуги коштує 1000 грн 00 коп.; квитанцію (прибутковий касовий ордер) №60 від 21.06.2023 про сплату за надання правової допомоги згідно договору №27.01.23 від 27 січня 2023 року розмірі 10000 грн 00 коп.

Відповідно до п.61 розділу 6 договору про надання правової допомоги №27.01.23 від 27 січня 2023 року сторони домовились, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги відповідно до цього договору у суді першої інстанції становить 10000 грн 00 коп. Тобто договором передбачено фіксовану вартість правової допомоги, а отже така вартість є визначеною та погодженою сторонами, а тому підлягає стягненню з відповідача, що узгоджується з позицією Верховного Суду у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Визначаючи розмір судового збору суд виходить з суми задоволених позовних вимог майнового характеру, що складає 136766,88 грн (60000,00 грн + 45604,82 грн + 4458,06 грн + 26704,00 грн)

Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1367,67 грн, що становить 1 процент від задоволених позовних вимог та відповідає ставкам судового збору згідно ст.4 ЗУ «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 60000,00 грн (шістдесят тисяч гривень) страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 45604,82 грн ( сорок п`ять тисяч шістсот чотири гривні 82 копійки); три проценти річних у розмірі 4458,06 грн (чотири тисячі чотириста п`ятдесят вісім гривень 06 копійок); інфляційні втрати у розмірі 26704,00 грн (двадцять шість сімсот чотири гривень)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 10000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) судових витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь держави судовий збір в розмірі 1367,67 грн (одна тисяча триста шістдесят сім гривень 67 копійок).

Апеляційну скаргу на рішення суду може до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття відповідної постанови суду за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_8 ;

відповідач - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, .

Суддя А.О. Залеська