Справа № 467/508/23
Провадження № 2/467/139/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31.07.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,
представника позивача ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
У травні 2023 року адвокат Роспотнюк В.О. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 10 жовтня 2009 року вона перебувала в зареєстрованому із відповідачем шлюбі, який було розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року.
В період перебування у цьому шлюбі за спільні кошти із відповідачем було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Тому, посилаючись на положення ст.ст. 69,70 СК України, представник позивача прохав визнати за позивачем право власності на частину вказаного житлового будинку, стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір.
Спрощене позовне провадження у справі було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2023 року.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно за місцем реєстрації, причин свого неприбуття не повідомляв, відзиву суду не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідач 10 жовтня 2009 року уклали шлюб, який було розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2023 року, яке набрало законної сили 28 березня 2023 року.
20 березня 2012 року, тобто у період перебування із позивачкою у зареєстрованому шлюбі, за договором купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Арбузинського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 346, відповідачем було придбано житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Отже, з огляду на предмет і підставу позову, слід зробити висновок, що між сторонами склались правовідносини з приводу поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішуючи цей спір, суд враховує таке.
Зокрема, згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( ч.2 ст. 60 СК України ).
Норма ч.1 ст. 61 СК України визначає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.
Суд відмічає, що цей спір вирішено на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач до суду не прибув і будь яких доказів на спростування презумпції спільності права власності на майно, набуте за час шлюбу із позивачкою, не надав.
Крім цього, згідно положень ч.1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Отже, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на житловий будинок відповідачем не спростована шляхом доказування того, що це майно є його особистою приватною власністю, і водночас це майно набуте сторонами за час шлюбу та не є таким, що виключене з цивільного обороту, тому воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Сам же факт оформлення спірного нерухомого майна на ім`я відповідача не означає, що воно належить лише йому. Майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові та дружині в рівних частках з моменту його придбання (постанова ВС КЦС від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18).
До того ж, за змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За правилом ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За положеннями ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).
Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що спірний житловий будинок було придбано за час перебування сторін у шлюбі, право власності на будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 26 березня 2012 року, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2023 року, а відтак, суд дійшов висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, у якому частки чоловіка та дружини є рівними.
Крім цього, за наслідками розгляду справи, виходячи із аналізу наявних у суду доказів, не установлено істотних обставин, які б зумовили відступ від засади рівності частко подружжя (ч.2 ст. 70 СК України).
Так само, як і не встановлено домовленості між сторонами щодо іншого розміру часток при поділі майна чи наявності укладеного між ними шлюбного договору.
За такого, суд прийшов до висновку про задоволення позову.
При розподілі судових витрат, суд керується правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 - 282 ЦПК України, суд
Позовну заяву, подану ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити.
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на (одну другу) частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М. Кологрива