Справа № 369/4481/23
Провадження №2/369/3623/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Соловюк В.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника відповідача про непідсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває вищевказана цивільна справа.

12.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про непідсудність цивільної справи. Вказав, що предметом позову у цивільній справі є стягнення боргу за попереднім договором у сумі 1 590,158 грн., стягнення 3% відсотків річних у сумі 85 241,57 грн., стягнення інфляційних витрат у сумі 560 552,87 грн. Відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 вказане свідчить про те, що цивільна справа належить до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду міста Києва. Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що справа може бути підсудна даному суду. Враховуючи викладене просив прийняти заяву до розгляду та врахувати, що дана цивільна справа не підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача з приводу даної заяви заперечував.

У підготовче судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином, представник відповідача на адресу подав клопотання про відкладення.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з пунктами 41, 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Отже, ВП ВС здійснено прив`язку правового висновку до словосполучення «з приводу нерухомого майна», що за своєю правовою природою прив`язує будь-який спір, що випливає з договірних зобов`язань, пов`язаних з нерухомим майном, до виключної підсудності такого спору. Тобто спір, в тому числі про стягнення коштів, підлягає розгляду за місцезнаходженням такого майна.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача авансового внеску за попереднім договором купівлі-продажу від 09.12.2019 квартири АДРЕСА_2 та квартири АДРЕСА_3 в багатоквартирному будинку збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер :03:006:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнення з відповідача на користь позивача авансового внеску за попереднім договором купівлі-продажу від 29.07.2020 року нежитлового приміщення №3 в багатоквартирному будинку збудованому на земельній ділянці площею 0,1010 га, кадастровий номер :03:006:0032, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Стягнення з відповідача на користь позивача авансового внеску за попереднім договором купівлі-продажу від 11.01.2021 року нежитлового приміщення №2 та нежитлового приміщення №3 в багатоквартирному будинку збудованому на земельних ділянках площею 0,0335 га, кадастровий номер :03:006:5443, площею 0,0335 га кадастровий номер :03:006:5444, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 . А також стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних від прострочених сум за вищевказаними договорами.

Враховуючи викладене вище, а також те, що заявлені вимоги виникли з приводу стягнення грошових коштів за договорами купівлі-продажу нерухомого майна, то вони мають розглядатись судом за правилами виключної підсудності, а тому в задоволенні заяви представника відповідача суд відмовить.

Керуючись ч. 1 ст. 30 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника відповідача про непідсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу за попереднім договором купівлі-продажу відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ