ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2920/23
Провадження № 2/362/1548/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2023 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Ковбель М.М.,

з участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до відповідача, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам в розмірі 114193,54 грн. на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2023р. державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, боржником в якому є ОСОБА_1 , а стягувачем - ОСОБА_3 .

У виконавчому провадженні складено Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.03.2023р. Сукупний розмір заборгованості станом на лютий 2023 року - 119 193,54 грн.

Дані обставини підтверджуються Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, від 13.03.2023р. та Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.03.2023р.

Позивач вважає нарахування заборгованості у вказаному виконавчому провадженні за період з березня 2019 року по грудень 2022 року в сумі 114 193,54 грн. безпідставним.

Вважає, що нарахована йому державним виконавцем сума заборгованості по сплаті аліментів є безпідставною, оскільки він в період з березня 2019 року по грудень 2022 року проживав разом з відповідачкою та їх спільним сином та добровільно утримував дитину.

19.06.2023 р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того що в період з березня 2019 року по грудень 2022 року він утримував їх спільного сина надавав матеріальну допомогу на його утримання, посилаючись на вище викладене просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/3987/19 від 17.09.2019р. позов було задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини в сумі 2 500 (Дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 10.07.2019р. до досягнення дитиною повноліття.

13.03.2023р. державним виконавцем Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, боржником в якому є ОСОБА_1 , а стягувачем - ОСОБА_3 .

З Розрахуноку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що сукупний розмір заборгованості станом на лютий 2023 року - 119 193,54 грн.

Дані обставини підтверджуються Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_1, від 13.03.2023р. та Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів станом на 13.03.2023р.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивач ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що в період за який йому нараховано заборгованість по аліментах вони, саме з березня 2019 року по грудень 2922 року він та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство, а тому дані обставини вважає істотними.

Доказів на підтвердження вказаного твердження позивача, що ним добровільно утримувався їх спільний син чи відповідних розрахунків позивачем не надано. З огляду на вказане суд позбавлений можливості визнати вказані обставини такими, що мають істотне значення і дають підстави для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позивач не був позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом, або звернутись до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.

Так згідно зі ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Позивач не оспорює наданого Фастівським відділом державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області заборгованості за аліментами, але в порядку, зокрема, ст. 197 СК України просить звільнити його від заборгованості. При цьому істотних обставин для звільнення від сплати аліментів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 197 СК України, позивачем не наведено.

Таким чином, наведені в позові обставини, не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

При цьому, суд звертає увагу на те, що, розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в першу чергу дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та права дітей на утримання з боку батька.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відтак суд дійшов висновку про те, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах.

Крім того, суд вважає, необхідним зазначити, що зі змісту позовної заяви позивач фактично не згодний із розрахунком державного виконавця щодо розміру заборгованості по аліментам, у такому випадку позивач не позбавлений був права оскаржити розмір заборгованості або надати державному виконавцю документи про сплату аліментів для перерахунку вказаної заборгованості.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки заборгованість за аліментами у позивача виникла внаслідок обставин, які не мають істотного значення та у зв`язку із ненаданням позивачем належних доказів на підтвердження свої вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М.Ковбель