Ухвала

03 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 363/672/20

провадження № 61-10174ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Старовойт Віталій Петрович, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначала, що відповідач в порушення укладеного між ним 07 червня 2017 року договору підряду на капітальне будівництво, не виконав обумовлені ним роботи та в строки визначені договором будинок не побудував, у зв`язку з чим вона розірвала з ним договір в односторонньому порядку.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 350 000,00 грн сплаченого авансу та 42 000,00 грн понесених збитків, а разом 392 000,00 грн.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 342 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивачка умови укладеного договору виконала, сплатила відповідачу передоплату у розмірі 325 000,00 грн та за усною домовленістю з відповідачем сплатила ще 117 000,00 грн, а загалом 442 000,00 грн на придбання матеріалів та виконання робіт, необхідних для будівництва дерев`яного будинку зі зрубу. Скориставшись своїм правом, передбаченим пунктом 6.1.1 Договору та статтями 549, 849 ЦК України, в односторонньому порядку розірвала з відповідачем укладений 07 червня 2017 року договір підряду, а тому має право вимагати відшкодування завданих збитків, що є належним способом захисту. Вирішуючи питання про розмір стягнення, суди виходили з акта виконаних робіт за грудень 2017 року на суму 100 000,00 грн та дійшли висновку, що підстав для стягнення цієї суми немає, тому від заявленої суми підлягає стягненню сума у розмірі 342 000,00 грн.

05 липня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Старовойт В. П., на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Позивач визначає ціну позову на момент звернення до суду із таким позовом, яка є незмінною, крім випадків збільшення позовних вимог та зміни предмета позову, для розрахунку судових витрат, зокрема під час звернення до судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у загальному розмірі 392 000,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року не підлягають касаційному оскарженню.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подав представник - адвокат Старовойт Віталій Петрович, на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак Д. Д. Луспеник С. О. Погрібний