У х в а л а

Іменем України

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 352/1156/20-ц

провадження № 61-10616ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову

Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Івано-Франківськ) Матієшин Наталії Дмитрівни щодо розрахунку заборгованості по аліментам, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив, визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. щодо нарахування в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 заборгованості по аліментам в сумі 31 852 грн 50 коп. станом

на 01 січня 2023 року; зобов`язати провести розрахунок загального розміру заборгованості по аліментам з урахуванням вимог абзацу першого частини другої статті 195 СК України.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області

від 12 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. щодо нарахування у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 заборгованості по аліментам в сумі 33 752 грн 50 коп. станом на 01 січня 2023 року у розмірі меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, неправомірними.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківськ Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Н. Д. провести у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 352/1156/20 розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментам на користь ОСОБА_2 , з врахуванням відомостей про місце роботи боржника ОСОБА_1 і розмір її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 квітня

2023 року в оскаржуваній частині скасовано.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Матієшин Н. Д. провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 за період

з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України.

11 липня 2023 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (надійшла 17 липня 2023 року), в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, запропоновано надіслати докази сплати судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк ОСОБА_1 направила до суду матеріали на усунення недоліків, зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2023 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається,

що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 81 СК України).

Відповідно до підпунктів 4, 10, 12 пункту 12 постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів не проводиться; допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції у частині апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки боржник з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2022 року не працювала,

а стягнення аліментів на грошові виплати по допомозі у зв`язку з вагітністю та пологами, одноразової допомоги при народженні дитини, допомозі по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не проводяться, тому у цей період заборгованість за аліментами мала бути визначений державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, відповідно до частини другої статті 195 СК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона є працевлаштована, проте з 19 червня 2020 року перебувала на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, а станом на момент відкриття виконавчого провадження -

у відпустці по догляду за малолітньою дитиною та отримувала відповідний дохід, а тому не може застосовуватись вимоги частини другої статті 195 СК України, спростовуються вищенаведеним, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права й висновків суду апеляційної інстанції не спростовують,

на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним

і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті

Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Матієшин Наталії Дмитрівни щодо розрахунку заборгованості по аліментам, заінтересована особа - ОСОБА_1 , відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник