Справа № 308/8538/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.

за участі секретаря Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко Валентин Олександрович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року (повний текст рішення складено 23.03.2023, головуючий суддя Дегтяренко К.С.) у справі № 308/8538/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позов мотивовано тим, що 20.05.2015 приблизно о 14 годині 20 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Капушанській в м. Ужгороді, допустив наїзд на позивача ОСОБА_1 , який рухався на велосипеді у попутному напрямку.

За наслідками такої дорожньо-транспортної пригоди розпочато кримінальне провадження №0001816 за ч.1 ст.286 КК України, досудове розслідування здійснює слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області.

Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, схемою до протоколу проведення слідчого експеримента, висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5744, висновком судово-медичного експерта №534, які додані до позовної заяви.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, перебував на стаціонарному лікуванні з 20 по 29.05.2015. Надалі, у зв`язку з травмою тривалий час рухався на милицях та перебував на амбулаторному лікуванні, продовжував реабілітацію, що підтверджується випискою з медичної карти та висновком судово-медичного експерта.

На момент спричинення ушкодження здоров`я позивач не працював. Його лікування та реабілітація потребували значного часу та коштів, а тому, на думку позивача, така втрата загальної працездатності повинна бути відшкодована відповідачем у повному обсязі.

Позивач зазначав, що загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди, з врахуванням понесених збитків, витрат на лікування та шкоди, завданої ушкодженням здоров`я та втратою працездатності, становить 218 845,23 грн.

Також, внаслідок заподіяних тілесних ушкоджень, позивач зазнав моральних та фізичних страждань, що виразились в значних болях як під час заподіяння тілесних ушкоджень, так і надалі при лікуванні та реабілітації. На даний час у позивача постійно з`являються болі внаслідок перенесених травм. У зв`язку з тривалим лікуванням та реабілітацією, позивач нездатний був повноцінно продовжувати свою життєву діяльність, порушилися звичайні життєві зв`язки та життєвий устрій. Зазначав, що відповідач ОСОБА_2 , який заподіяв позивачу шкоду ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, не вчинив жодних дій хоча б по частковій компенсації останньому завданих страждань чи відшкодування матеріальних витрат. У зв`язку з наведеним позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн, вважаючи таку грошову компенсацію моральної шкоди розумною і достатньою для відновлення життєдіяльності і справедливості.

На момент дорожньо-транспортної пригоди (20.05.2015) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПРАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом №АІ/014547 строком дії один рік із 06.06.2014 по 05.06.2015.

Посилаючись на дані обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 та ПРАТ «Страхова група «ТАС» солідарно матеріальну шкоду в розмірі 218 845,23 грн та моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073 гривні 60 копійок судового збору.

Короткий зміст вимог та доводи апеляційної скарги

На це рішення у частині визначеного розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду в цій частині змінити, збільшивши розмір моральної шкоди до 150 000 грн.

Апеляційну каргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 , який спричинив шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, за майже 8 років з моменту ДТП, не вчинив жодних дій для відшкодування моральної шкоди позивачу, не компенсував йому завданих страждань. Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості: закритий перелом лівої клубкової кістки з переходом на вертлюгові впадину із зміщенням, забій та садно лівого ліктьового суглобу, що стверджується висновком експерта № 534 від 10.06.2015. Вказує, що на стаціонарному лікуванні позивач перебував із 20 по 29.05.2015, надалі тривалий час рухався на милицях, перебував на амбулаторному лікуванні, потребував реабілітації. Однак місцевий суд не врахував у повній мірі фізичного болю та глибини моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалості лікування, характеру та обсягу страждань, порушення звичайного порядку життя, необхідності відвідування органів досудового розслідування та участі у слідчих діях, тривалих затрат часу для захисту своїх прав у суді. Вказує, що визначений місцевим судом розмір у сумі 10 000 грн не відповідає вимогам розумності, справедливості, достатності. Вважає розумною і достатньою для відновлення життєдіяльності і справедливості моральну шкоду в сумі 150 000 грн, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи, що наведені в ній доводи є необґрунтованими. Одночасно у прохальній частині відзиву зазначив, що рішення місцевого суду слід змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 4000 грн. Зокрема зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обсягу і тривалості страждань. Вказує, що пропонував позивачу компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 грн, але ОСОБА_1 відмовився. Зазначає, що у ДТП нема його вини, як і нема протиправності в його діях, оскільки у ОСОБА_2 були відсутні можливості уникнути ДТП. Вважає безпідставними посилання позивача на тривалість захисту прав у судах, який наразі втретє звернувся до суду, оскільки причиною були помилки, допущені позивачем при поданні позовних заяв.

ПРАТ «СГ «ТАС» у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити подану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко В.О., у частині визначеного розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 , не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 та страховика ПРАТ «СГ «ТАС».

Заслухавши суддю-доповідача, позицію позивача та його представника, які просили скаргу задовольнити, позицію відповідача, який просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 20.05.2015 приблизно о 14 годині 20 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Шкода Октавія» д/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Капушанській в м. Ужгороді, допустив наїзд на позивача ОСОБА_1 , який рухався на велосипеді у напрямку вул. Мондока по ходу руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с. 59, 54-57, 9-17 т. 1).

Власником транспортного засобу «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СГ`ТАС»», про що свідчить Поліс № АІ/0124547 від 06.06.2014 .

У суді першої інстанції представник АТ «СГ`ТАС»» та представником позивача визнано, що ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування до AT «СГ «ТАС» не звертався.

Згідно з висновком експерта № 534 від 10.06.2015, ОСОБА_1 завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості: закритий перелом лівої клубкової кістки з переходом на вертлюгові впадину із зміщенням, забій та садно лівого ліктьового суглобу. Дані тілесні ушкодження потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня (а.с. 22-25 т. 1).

Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 5259/463, ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Ужгородській центральній клінічній лікарні протягом 9 днів, після чого був виписаний із відповідними рекомендаціями, зокрема ходьба на милицях без навантаження на ліву нижню кінцівку 3-4 місяці (а.с. 11 т. 1).

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди розпочато кримінальне провадження № 0001816 за ч.1 ст.286 КК України, в якому позивач є потерпілим. Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершено.

В межах вищевказаного кримінального провадження було проведено експертизи, які долучено до матеріалів даної цивільної справи. Проте, кримінальне провадження і на даний час на розгляд до суду не направлено.

Згідно з висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 5744 від 03.02.2017, при заданих вихідних даних водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування; враховуючи результати усіх проведених вище досліджень, дана експертиза має підстави зробити висновки про те, що при заданих вихідних даних причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є наступні обставини: 1) невідповідність дій водія ОСОБА_2 при виконанні небезпеки для руху вимогам п.п. 1.5;1.10 (в частині визначення понять «небезпека для руху»;12.3. ПДР і ці невідповідності з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП; 2) невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_1 , як учасника дорожнього руху вимогам п.п. 1.5, 1.10 (в частині визначення понять «велосипед», «водій», «небезпека для руху», «учасник дорожнього руху», «дати дорогу», «дорожня обстановка»); 2.3(д); 9.4; 10.1; 10.4; 11.2 Правил дорожнього руху і ці невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з фактом даної ДТП (а.с. 12-17 т. 1).

Згідно з висновком інженерно-технічного дослідження механізму зіткнення № 262 від 16.07.2015 у даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «Шкода-Октавія» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , при виникненні небезпеки для руху з відстані 5... 10 м. та при вибраній ним швидкості руху 40...50 км/год не мав технічної можливості зупинити свій транспортний засіб до місця зіткнення з велосипедом під керуванням водія ОСОБА_1 ; умовою виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стали дії водія велосипеда ОСОБА_1 , який виконуючи маневр велосипеда ліворуч, не надав дорогу водію автомобіля марки «Шкода-Октавія» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 який рухався прямо (а.с. 61-68 т. 1).

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0001861 від 02.12.2015 № 447 в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху:

водій автомобіля марки «Шкода-Октавія» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був діяти згідно вимог пункту 12.3 ПДР України;

велосипедист ОСОБА_1 повинен був діяти згідно вимог пункту 10.1 ПДР України.

При здійсненні обгону водій автомобіля марки «Шкода-Октавія» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 повинен був дотримувати інтервал не менше 0,95 …1.0 м.

Водій автомобіля марки «Шкода-Октавія» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на велосипедиста ОСОБА_1 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

З технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали обставини пов`язані з тим, що велосипедист ОСОБА_1 здійснюючи маневр ліворуч, виїхав на смугу руху автомобіля марки «Шкода-Октавія » д.н. НОМЕР_1 на такій відстані від останнього, на якій його водій ОСОБА_2 вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху (а.с. 69-72 т. 1).

Застосовані судом норми права

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та наявність незавершеного кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Протиправна поведінка особи це діяння (дія чи бездіяльність), котрі одночасно як порушують норму права, так і порушують суб`єктивне право іншої конкретної особи. Таким чином, будь-яке завдання шкоди особі чи майну слід розглядати як протиправне. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.

У даному випадку протиправна поведінка водія ОСОБА_2 пов`язується із встановленням порушення норми ч. 1 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження) та при цьому одночасно є дією, завданою джерелом підвищеної небезпеки, що заподіяла шкоди особі ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Місцевим судом вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Шкода Октавія» д.н.з. НОМЕР_1 при настанні ДТП та є володільцем джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду незалежно від вини відповідача.

Судом першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено, що у справі відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 , який рухався на велосипеді, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП, бажав заподіяти собі шкоду.

Колегія суддів погоджується і висновками місцевого суду про те, що необґрунтованими є посилання відповідача на поведінку позивача після ДТП, те, що він активно приймав участь у слідчих діях одразу після виписки з лікарні (через дев`ять днів після ДТП), зміну показів, після ознайомлення з матеріалами експертиз, на підставі яких були сформульовані питання для експертів у постанові про призначення судової транспортно - трасологічної експертизи у 2017 році, майже через два роки після ДТП, подання скарг на працівників поліції і т.і., оскільки такі, не доводять умислу потерпілого на настання у нього тілесних ушкоджень внаслідок ДТП.

Відповідачем у даній справі не доведено умислу потерпілого ОСОБА_1 заподіяти шкоду або наявності непереборної сили.

Іншими словами, ОСОБА_2 не довів обставин, які б звільняли його від відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

Посилання відповідача ОСОБА_2 , що у даному випадку відсутня протиправна дія заподіювача шкоди, є необґрунтованими, оскільки спростовується фактом заподіяння ОСОБА_2 , як володільцем джерела підвищеної небезпеки, тілесних ушкоджень позивачу ОСОБА_1 , що встановлено матеріалами справи.

Отже, у даній справі встановлено наявність шкоди, протиправну дію заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою.

Відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не є підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача.

Визначаючи моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, місцевий суд не врахував у повній мірі характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалості лікування, потреби реабілітації, порушення звичайного порядку життя, необхідності відвідування органів досудового розслідування та участі у слідчих діях, тривалості часу для захисту своїх прав у суді, враховуючи, що ОСОБА_2 з моменту ДТП не вчинив жодних дій для відшкодування шкоди позивачу.

У справі, що розглядається, встановлено, що через заподіяння позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості він зазнав фізичного болю та моральних страждань. Неправомірні дії відповідача ОСОБА_2 призвели до ушкодженням здоров`я позивача, отримання ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості: закритий перелом лівої клубкової кістки з переходом на вертлюгові впадину із зміщенням, забій та садно лівого ліктьового суглобу, котрі згідно з висновком експерта № 534 від 10.06.2015 потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня, при цьому ОСОБА_1 після лікування в Ужгородській центральній клінічній лікарні рекомендовано ходіння на милицях без навантаження на ліву нижню кінцівку 3-4 місяці.

Враховуючи встановлене, при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, порушення звичайного порядку життя апеляційний суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 40 000 грн як грошової компенсації моральної шкоди.

За таких обставин, відповідно до п.п.3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції у частині визначеного розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 , слід змінити, стягнувши з нього на користь позивача 40 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374 , п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кучеренко Валентин Олександрович задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 березня 2023 року змінити, стягнувши з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 40 000 (сорок тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2023 року.

Головуюча:

Судді: