Справа № 369/4021/21
Провадження №2/369/497/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

при секретарі Миголь А.А.

розглянувши заяву представника Позивачів - адвоката Грицаєнко Олени Павлівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Гостомельської селищної ради Бучанського раи?ону Киі?вськоі? області (Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія" (Відповідач 2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, про визнання недійсним рішення та свідоцтв про право власності, припинення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

19.07.2023 року представник Позивачів - адвоката Грицаєнко Олена Павлівна звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою за вх. № 34462 про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом:

"Накладення арешту на наступні об?єкти нерухомого майна - гуртожитки № 20/1 та АДРЕСА_1 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМБУДІНДУСТРІЯ" () до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/4021/21.

Заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об?єктів нерухомого майна - гуртожитків № 20/1 та АДРЕСА_1 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМБУДІНДУСТРІЯ" (), крім виконання судового рішення про накладення арешту".

Свої вимоги мотивували тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до Гостомельської селищної ради Бучанського раи?ону Киі?вськоі? області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, про визнання недійсним рішення та свідоцтв про право власності, припинення права власності.

Прийняття оскаржуваного рішення № 71/3 від 25.08.2004 (далі - Рішення) про визнання за Товариством права колективної власності на гуртожитки № 20/1 та АДРЕСА_1 (далі - ОСОБА_10 ) і оформлення 23.09.2004 та 31.08.2004 свідоцтв про право власності на вказане нерухоме майно позбавляє Позивачів можливості реалізувати їх конституційне право на житло та призводить до порушення їх прав як мешканців ОСОБА_10 .

В силу положень ст. 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", Позивачі, які є мешканцями та на законних правових підставах проживають у ОСОБА_10 , мають право на приватизацію відповідних кімнат за умови перебування ОСОБА_10 у комунальній власності.

Скасування оскаржуваного Рішення дозволить розпочати процедуру передачі ОСОБА_10 у комунальну власність та в подальшому надасть Позивачам можливість реалізувати своє конституційне право на житло шляхом приватизації кімнат відповідного гуртожитку, який буде перебувати у комунальній власності.

Проте Відповідачем 2, попри наявність даного судового спору, вчиняються умисні незаконні дії по відношенню до предмету спору - ОСОБА_10 з метою унеможливлення розгляду справи чи виконання можливого судового рішення.

У позовній заяві Позивачі зазначали, що Відповідач 2 всіляко намагається виселити їх із займаних ними кімнат, зокрема шляхом створення умов, що унеможливлюють проживання у приміщенні шляхом відключення від постачання комунальних послуг, з метою подальшого знесення спірних ОСОБА_10 .

В подальшому, вже в процесі судового розгляду даної справи, Відповідачем 2 вживалися дії по зняттю Позивачів з реєстрації в ОСОБА_10 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.06.2023 у справі № 369/4021/21 було вжито заходи забезпечення позову та заборонено як Товариству так і органам реєстрації місця проживання знімати з реєстрації Позивачів у спірних ОСОБА_10 до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

На даний момент стало відомо, що Товариством розпочато активні дії по внесенню відомостей до ДРРП про припинення права колективної власності на спірні ОСОБА_10 у зв?язку з їх знесенням/знищенням, а саме Відповідач 2 оформлює матеріали технічної інвентаризації про знесення (знищення) ОСОБА_10 .

Зазначені обставини свідчать, що поки триватиме судовий розгляд даної цивільної справи Відповідач 2, внесе в ДРРП відомості про припиненя права колективної власності на ОСОБА_10 , які є предметом спору у даній справі, у зв?язку з їх знесенням (знищенням), закриє відповідний розділ реєстраційної справи по даним об?єктам нерухомого майна тим самим унеможлививши подальший судовий розгляд та виконання судового рішення.

Саме тому існують обґрунтовані ризики ускладнення чи навіть унеможливлення ефективного захисту порушених прав та інтересів Позивачів і виконання можливого судового рішення у даній справі у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Як наслідок, враховуючи вищевикладене, на думку Позивачів заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні ОСОБА_10 є необхідними для попередження внесення в ДРРП відомостей про припинення речових прав на ОСОБА_10 , зокрема у зв?язку з їх знесенням/знищенням.

Вказане є необхідними для належного та ефективного захисту порушених прав та інтересів Позивачів шляхом збереження існуючого стану до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Згідно ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши надані докази та вивчивши заяву про забезпечення позову приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 та 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, в тому числі третім особам.

Ч. 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 7.14 постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 904/1513/22 було зазначено, що якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цей правовий висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі за № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011№ 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у пункті 9 мотивувальної частини Рішення (у справі про апеляційне оскарження ухвал суду) від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

В ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Водночас, основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2019 року (справа № 911/1695/18) зазначив наступне: законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову.

Згідно з п. 43 рішення ЄСПЧ у справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до п. 4 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Дослідивши матеріали, додані до позовної заяви, вивчивши обґрунтування представника Позивачів щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову, судом було встановлено наступне.

Предметом позовної заяви у даній цивільній справі є визнання недійсним Рішення та свідоцтв про право власності на ОСОБА_10 , припинення права власності Відповідача 2 на таке нерухоме майно.

Тобто, Позивачі, як особи, що зареєстровані та проживають у ОСОБА_10 , відстоюють своє право на житло шляхом оспорювання в судовому порядку законності набуття Відповідачем 2 права власності на ОСОБА_10 .

Однак наразі Відповідачем 2 вчиняються дії спрямовані на заподіяння шкоди житловим правам та інтересам Позивачів. Зокрема Відповідач 2 вже проявив недобросовісну поведінку намагаюсь зняти Позивачів з реєстрації їх місця проживання у ОСОБА_10 незважаючи на той факт, що розгляд даної цивільної справи все ще триває.

Водночас у разі знесення спірних ОСОБА_10 та/або внесення до ДРРП запису про припинення права власності на таке майно у зв?язку з його знищенням чи знесенням, з закриттям розділу, до моменту набрання законної сили рішенням суду у даній цивільній справі, фактично зникне предмет спору, що унеможливить подальший розгляд справи, винесення законного та обґрунтованого рішення або унеможливить виконання можливого судового рішення (у випадку вчинення таких дій після винесення рішення). Як наслідок, Позивачів не буде поновлено в правах, за захистом яких вони звернулися, оскільки ОСОБА_10 не існуватиме як об?єктів нерухомості.

Тобто, для відновлення порушених прав Позивачам необхідно буде знову звертатися до суду, оскаржувати відповідні реєстраційні дії та докласти значних зусиль та витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що невжиття взагалі заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а тому вважає за необхідне задовольнити заяву, застосування саме таких видів забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам та фактично реалізує мету його застосування.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладена заборона може завдати збитків Відповідачу 2 , а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. 151-154 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Позивачів - адвоката Грицаєнко Олени Павлівни про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 до до Гостомельської селищної ради Бучанського раи?ону Киі?вськоі? області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - Гостомельська селищна військова адміністрація Бучанського району Київської області, про визнання недійсним рішення та свідоцтв про право власності, припинення права власності - задовольнити.

Накласти арешт на наступні об?єкти нерухомого майна - гуртожитки № 20/1 та АДРЕСА_1 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМБУДІНДУСТРІЯ" () до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 369/4021/21.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам прав на нерухоме майно в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об?єктів нерухомого майна - гуртожитків № 20/1 та АДРЕСА_1 , що належать на праві колективної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "АГРОПРОМБУДІНДУСТРІЯ" (), крім виконання судового рішення про накладення арешту.

Дані про стягувачів:

Стягувач 1: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації

АДРЕСА_1 : ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ;

Стягувач 3: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації

АДРЕСА_3 : ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації

АДРЕСА_4 : ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_5 ;

Стягувач 6: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце реєстрації

АДРЕСА_6 : ОСОБА_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце реєстрації АДРЕСА_7 ;

Стягувач 8: ОСОБА_8 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце реєстрації АДРЕСА_8 ;

Стягувач 9: ОСОБА_9 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце реєстрації АДРЕСА_9 .

Дані про боржника: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромбудіндустрія", ідентифікаційний код юридичної особи: 13728565, зареєстроване місцезнаходження: 08105, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, село Горенка, вул. Садова, 20.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову направити негайно для виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня її складення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Андрій ВОЛЧКО