Справа № 487/3470/23
Провадження № 2/487/1671/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., оглянувши матеріали уточненої позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля

ВСТАНОВИВ:

16.06.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію частки вартості автомобіля у розмірі 292548,80 грн., замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль.

Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідачка перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1989 року. У 2022 році подружжя придбало автомобіль марки Honda HR-V, чорного кольору, 2019 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ОСОБА_2 . Вказаний автомобіль було придбано за спільні сімейні кошти та подальше його обслуговування здійснювалось за рахунок спільного сімейного бюджету. Наразі між сторонами існують суперечки щодо користування спільним автомобілем, оскільки відповідачка одноособово, на власний розсуд користується ним, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на грошову компенсацію вартості спірного транспортного засобу, яка складає 292548,80 грн.

Ухвалою суду від 29.06.2023 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та визначено дату підготовчого засідання.

19.07.2023 року до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 просив: визнати автомобіль марки Honda HR-V, чорного кольору, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та здійснити його поділ між ними по 1/2 частки кожному; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля у розмірі 292548,80 грн., замість його частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, припинивши право спільної сумісної власності подружжя на нього; визнати спільним сумісним майном квартиру за номером АДРЕСА_3 , загальною площею 39,4 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частки зазначеної квартири в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Вивчивши матеріали даної заяви приходжу до наступного:

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Разом з тим Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України. (Постанова від 01 листопада 2021 року, справа № 405/3360/17).

Отже, враховуючи зміст заяви від 19.07.2023 року, суд вважає її заявою про збільшення позовних вимог, до якої повинні застосовуватися вимоги ст. 175-177 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна.

Позивачем заявлено позовні вимоги майнового характеру, а саме: визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 та стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості транспортного засобу Honda HR-V, чорного кольору, 2019 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу 3CZRU6H55KM719950, державний номерний знак НОМЕР_1 .

У заяві, про збільшення позовних вимог позивачем зазначено ціну позову - у розмірі 417548,80 грн., з яких 125 000 грн. вартість 1/2 частки спірної квартири та 292548,80 грн. грошової компенсації частки вартості автомобіля.

До матеріалів позовної заяви, позивачем долучено договір дарування від 14.08.2020 року, за яким, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . Дарунок оцінено у 250 000 грн.

При цьому до матеріалів позовної заяви долучено квитанцію №9308-8359-0811-5535 від 16.06.2023 року про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2925,49 грн.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року з подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Дійсна вартість майна повинна бути підтверджена актом оцінки майна, який виконується юридичною та (або) фізичною особою, що має ліцензію на проведення оцінки нерухомого майна.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. №1440 (в редакції від 11.08.2022 року, підстава: 886-2022-п) можна зробити висновок про те, що наявне в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу».

Таким чином, кожного разу вирішуючи в рамках цивільного процесу задачу по визначенню, так званої, дійсної вартості майна, необхідно пам`ятати, що поняття «дійсна вартість» та «ринкова вартість» є фактично синонімами, оскільки є змістовно тотожними.

Разом з тим, позивачем не надано доказів, що підтверджують дійсну вартість спірного майна, станом на звернення до суду з позовом, яка може бути встановлена висновком відповідного спеціаліста чи в інший спосіб, у зв`язку з чим не можливо визначити розмір судового збору.

Таким чином, позивачу слід визначити дійсну вартість спірного майна та відповідно до неї, сплатити судовий збір, який відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі неможливості здійснення оціночної вартості спірного майна, позивачу необхідно сплатити судовий збір виходячи із ринкової вартості аналогічних об`єктів нерухомості на день подачі позову та надати суду документ, що підтверджує його сплату.

Згідно ч.1 ст.185 ЦПК України, позовна заява, яка подана з порушенням вимог ст. 175, 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 176, 185, 260, 261 ЦПК України,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, а саме:

- надати Звіт щодо оцінку вартості спірного нерухомого майна станом на день звернення до суду з відповідним позовом;

- виходячи з оцінки вартості майна, у разі необхідності, доплатити судовий збір відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, про що надати до суду оригінал платіжного документу на підтвердження сплати судового збору.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви в зазначений термін та роз`яснити, що в противному випадку позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua

Копію ухвали надіслати позивачу та її представнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий суддя: І.В. Боброва