ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1104/20 Номер провадження 22-ц/814/2335/23Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Абрамова П.С., Карпушина Г.Л.,

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року, постановлене суддею Потетій А.Г.

по справі за позовом Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконним та скасування наказу, припинення права приватної власності, повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року перший заступник прокурора Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до суду з даним позовом в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18.11.2016 № 9076-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва»; припинити право приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, запис про державну реєстрацію якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.12.2016 за № 18467625 та зобов`язати ОСОБА_1 повернути вищевказану земельну ділянку у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18 листопада 2016 року № 9076-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва» останньому передана земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту.

На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис від 27.12.2016 № 18467625 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку.

Вказував, що оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області прийнятий із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах заплави та водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України, а тому відповідно до статті 84 ЗК України не може передаватись у приватну власність.

За даним фактом відкрите кримінальне провадження за частиною першою статті 364 КК України, відомості про яке 18 травня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), досудове розслідування триває.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги і водоохоронної зони, а також невизначеність їх меж у натурі не означає відсутності цієї смуги та не підтверджує правомірності передання у приватну власність земельної ділянки, розташованої у межах заплави.

Вважав, що відповідачі, враховуючи видимі природні ознаки спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги.

Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, прокурор просив позов задовольнити.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року позовні вимоги першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва» за № 9076-СГ від 18 листопада 2016 року.

Скасовано запис № 18467625 від 27.12.2016 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту та припинено право приватної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області.

Стягнуто з Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на користь Прокуратури Полтавської області сплачений судовий збір за подання позову в розмірі 6306,00 грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що спірна земельна ділянка розташована в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак, дійшов висновку про те, що наказ ГУ Держгеокадастру у Полтавській області про надання вказаної земельної ділянки для ведення садівництва та особистого селянського господарства суперечить приписам статті 80 ВК України, тому є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що задовольняючи позов суд послався на листи Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/583 від 13.05.2017 та № 01-2/1084 від 29.09.2017, а також лист Полтавського регіонального управління водних ресурсів № 06-28/323 від 11.04.2017, зазначивши, що деякі із ділянок можливо повністю або частково розташовані в межах прибережної захисної смуги розчищеної ділянки річки Коломак, проте, вказана інформація є суб`єктивною думкою авторів листів із застосуванням прислівника «можливо», що за своїм змістовим навантаженням породжує сумнів у твердженні, якого воно стосується.

Вказав, що судом не досліджено висновок експертів щодо неналежності чи недопустимості цього доказу. У рішенні суд послався на висновок експертів, складений за результатами проведення комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 04.09.2019 року, яка була проведена в рамках кримінального провадження, яке триває до цього часу, жодної підозри нікому не оголошено та не вручено, а тому неправомірність чи незаконність розпорядження земельними ділянками не доведено, збитки відсутні.

Вважає, що місцевий суд не вивчав, не ознайомлювався, не аналізував висновок експертів, не досліджував його повноту та об`єктивність.

Звертає увагу на те, що при формуванні кінцевих висновків експерти послалися на викривлені вихідні дані, що були надані прокуратурою, про що зазначено на сторінках 24-25 висновку експертизи, також експерти вказали, що проекти берегової лінії річки Коломак, від якої і обчислюється охоронна зона, не розроблялися.

Також судом не було враховано, що відомості про водоохоронну зону не були внесені до Державного земельного кадастру всупереч пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Зазначає, що внаслідок невиконання державою своїх обов`язків по оприлюдненню прийнятих рішень і їх належній реєстрації, при розробці технічної документації на спірну земельну ділянку, що була в подальшому виділена ОСОБА_1 , інженер-землевпорядник, що виготовляв технічну документацію, не знав і не міг знати про нібито існування охоронної зони у місці розташування земельної ділянки через непроведення державної реєстрації обмежень у використанні земельної ділянки, а відповідно і не відобразив ці обмеження у виготовленому проекті.

Вказує, що спірна земельна ділянка сформована відповідно до норм Законів України з урахуванням розмірів прибережної захисної смуги річки Коломак, а експерти КНДІСЕ за результатами проведення експертиз дали висновок в частині розташування належної відповідачу земельної ділянки у заплавах річки Коломак, не маючи повноваження на такого роду дослідження, без належних документів та матеріалів.

Таким чином, він є добросовісним набувачем земельної ділянки, внаслідок чого має право на захист свого абсолютного права власності, яке включає володіння, користування, розпорядження майном.

Від керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 18.11.2016 Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області видано наказ № 9076-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для індивідуального садівництва за межами населених пунктів на території Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області та надано у власність останньому земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту (т.1, а.с. 76).

27.12.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 18467625 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,10 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту (т. 1, а.с. 77).

Згідно з висновком експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04 вересня 2019 року № 29639/18-41/24238?24272/19-41, проведеної під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000088, зареєстрованому в ЄРДР 18 травня 2017 року за ознаками частини першої статті 364 КК України, земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0044, яка є предметом спору у даній справі, розташована в заплаві річки Коломак. Надання вказаної земельної ділянки для ведення садівництва та особистого селянського господарства суперечить приписам статті 80 ВК України (т. 1, а.с. 49-74).

Відповідно до листа Полтавського обласного управління водних ресурсів від 13 травня 2017 року спірна земельна ділянка розміщена за межами території міста Полтави (мікрорайону селища Лісок) в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак (т. 1, а.с. 20, зворотня сторона - 21).

У листі Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 21 вересня 2017 року № 868 вказано, що згідно з матеріалами перерозподіл земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Ковалівської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області (радгосп - технікум ім. Макаренка) від 1992 року (картографічних матеріалів) земельні ділянки, до яких входить земельна ділянка, виділена ОСОБА_1 , відноситься до заболочених сіножатей та знаходяться місцями болота (землі водного фонду) (т. 1, а.с. 33).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, зокрема, ГУ Держгеокадастру допустив порушення законодавства України, а саме всупереч приписам ст. 80 ВК України передав фізичній особі у власність земельну ділянку, що розташована в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак.

Згідно частин першої-другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Прибережні захисні смуги встановлюються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).

Порядком визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486, встановлено що до складу водоохоронних зон обов`язково входять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри (пункт 3).

Відповідно до статей 61-62 ЗК України, статей 89-90 ВК України, абзацу другого пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додатку 13 до цих Правил для запобігання забрудненню і виснаженню водних об`єктів на прибережних ділянках річок або водоймищ встановлюються водоохоронні зони, до складу яких входять, зокрема, заплава річки, надзаплавні тераси, бровки і круті схили корінних берегів, на яких встановлено режим суворого обмеження господарської діяльності.

Відповідно до Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 486 від 08 травня 1996 р., до складу водоохоронних зон обов`язково входять заплава річки, перша надзаплавна тераса, бровки і круті схили берегів, а також прилеглі балки та яри.

Статтею 1 ВК України визначено, що заплавні землі це прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка).

Відповідно до пунктів 5, 7 частини першої статті 80 ВК України з метою охорони водності малих річок забороняється розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації та надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва.

Згідно частини п`ятої статті 88 ВК України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

Частина друга статті 59 ЗК України обмежує можливість передання земель водного фонду у приватну власність за виключенням безоплатного передання громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування замкнених природних водойм загальною площею до 3 гектарів.

Відповідно до частини четвертої статті 59 ЗК України земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови із земель водного фонду можуть передаватися органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування громадянам та юридичним особам лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції, що вимагає встановлення особливого порядку їх використання та надання у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.

14.12.2018 року в рамках вищевказаного кримінального провадження призначено судову земельно-технічну експертизу та експертизу з питань землеустрою, за результатами проведення яких 04.09.2019 складено висновок № 29639/18-41/241038?24272/19-41, яким підтверджено розташування земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0044 в заплаві річки Коломак.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта відноситься до засобів доказування на підставі частини другої статті 76 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (ЄДРСРУ № 95848812) зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Разом з тим, згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Такий висновок, узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

Висновок експертів за результатами проведення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 04.09.2019 № 29639/18-41/241038?24272/19-41, вказаним вимогам закону відповідає.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 461/3675/17 зазначено, що статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції, виконуючи вимоги ст. 89 ЦПК України, дав належну оцінку поданим доказам, зокрема правомірно з урахуванням вимог ст. 77, ст. 78 ЦПК України визнав належним і допустимим доказом висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 29639/18-41/24238-24272/19-41 від 04.09.2019 року, відповідно до якого земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, розташована в заплаві річки Коломак.

Окрім того, доказом місця розташування спірної земельної ділянки в заплавних землях є лист Полтавського обласного управління водних ресурсів від 13 травня 2017 року в якому вказано, що спірна земельна ділянка розміщена за межами території міста Полтави (мікрорайону селища Лісок) в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак.

У відповіді Ковалівської сільської ради № 868 від 21.09.2017 року зазначено, що згідно матеріалів «Перерозподіл земель між землеволодільцями та землекористувачами на території Ковалівської сільської ради народних депутатів Полтавського району Полтавської області (радгосп-технікум імені Макаренка)» від 1992 року (картографічних матеріалів) зазначені земельні ділянки відносяться до заболочених сіножатей та знаходяться місцями болота (землі водного фонду).

Відповідно до документації, підготовленої Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області (далі - РОВР) «Нанесення на геодезичні матеріали зон затоплення заплави р. Коломак по матеріалам «Визначення зон можливого затоплення в межах міста Полтава та Полтавського району Полтавської області», земельна ділянка з кадастровим номером :00:001:0044 знаходиться між розрахунковими створами № 7 і № 8 в правобережній заплаві річки Коломак. Методом інтерполяції між цими створами нанесені зони затоплення різних забезпеченостей.

За результатами виконаних робіт встановлено, що затоплення вказаної земельної ділянки спостерігається при рівні 1, 5, 10, 25 та 50% забезпеченості (аркуш 9-158 ТГ1 документації).

Рівні води певної забезпеченості визначені РОВР у відповідності до п.4.27 «СНиП 2.01.14-83» від 01.07.1984 в залежності від гідравлічних та морфологічних властивостей русла річки.

Наведені факти свідчать, що вказана земельна ділянка топиться в середньому раз в 2-4 роки (50% та 25% забезпеченості відповідно).

Доводи ОСОБА_1 про те, що відомості про спірну земельну ділянку як таку, що віднесена до прибережної захисної смуги, не було розміщено у Державному земельному кадастрі, тому дії ГУ Держгеокадастру у Полтавській області при вирішенні питання про виділ йому спірної земельної ділянки є правомірними, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами Земельного та Водного кодексів України. Згідно статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60, 62 ЗК України та ст.ст. 1, 88, 90 ВК України.

Сталою судовою практикою у подібних спірних правовідносинах сформульована правова позиція про те, що відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не означає відсутність самої прибережної захисної смуги. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу (див. висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14 і від 24 грудня 2014 року у справі № 6-206цс14, а також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 63.2), від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 41), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 54)).

У справі, розглянутій судом першої інстанції, наявними і допустимими доказами, а саме письмовим доказом «Техническая документация по установлению водоохранных зон и прибрежных полос малых рек и водоемов Полтавского района, Полтавской области» 1981 року, що затверджена рішенням Полтавської районної ради народних депутатів № 338 від 31 липня 1981 року, підтверджується, що відповідно до вимог законодавства, чинного на момент розробки зазначених документів, була встановлена водоохоронна зона річки Коломак.

За таких обставин є обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області № 9076-СГ від 18.11.2016 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га для індивідуального садівництва» суперечить вимогам Закону, тому земельну ділянку слід повернути державі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 викладений правовий висновок, згідно якого «у спорах стосовно прибережних захисних смуг, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 124)).»

«Заволодіння приватними особами земельними ділянками водного фонду всупереч чинному законодавству, без законного дозволу уповноваженого на те органу може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і конституційними правами всіх інших осіб на безпечне довкілля, непогіршення екологічної ситуації та використання власності не на шкоду суспільству.»

«За обставин цієї справи встановлення справедливого балансу між приватним і суспільним інтересом передбачає оцінку не лише поведінки органу місцевого самоврядування, але й дій і бездіяльності осіб, зацікавлених у набутті у приватну власність земельної ділянки, - первинного набувача, проміжної набувачки (які не оскаржували судові рішення), а також кінцевого набувача, - зокрема, щодо їхньої обізнаності з неможливістю набуття земельної ділянки.»

Відповідно до листа Полтавського обласного управління водних ресурсів № 01-2/583 від 13 травня 2017 року проєкти землеустрою щодо відведення чи надання у користування юридичним чи фізичним особам земельних ділянок, у тому числі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0044, на розгляд та погодження, як це передбачено розділом 3 статті 186-1 Земельного кодексу України, до Полтавського обласного водресурсів чи інших органів водного господарства, не подавалися.

Отже, покладення на ОСОБА_1 обов`язку повернути земельну ділянку, не суперечать загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого Протоколу, а також є належним способом захисту порушеного права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Перелік способів захисту земельних прав викладений у частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним вказаною частиною, або ж іншим способом, який передбачений законом (див. пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановивши, що спірна земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_1 , знаходиться у межах заплави та водоохоронної зони річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України і відповідно до пункту «д» частини четвертої статті 84 ЗК України, пункту 7 частини першої статті 80 ВК України не може передаватись у приватну власність, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18.11.2016 № 9076-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», якою надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального садівництва.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 545/1847/20 з аналогічним предметом і підставами позову викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«Водночас суди попередніх інстанцій не врахували, що вимога про визнання наказу незаконним, його скасування є неефективним способом захисту, оскільки рішення органу державної влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване, і незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, суд має самостійно надати правову оцінку рішенню органу державної влади та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Крім того, скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку є неефективними способом захисту, оскільки відновлення порушених прав забезпечується зобов`язанням повернути земельну ділянку.

Тому рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в цій частині належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову взадоволенні зазначених позовних вимог.

Також Верховний Суд погоджується з висновком судів про задоволення вимоги про повернення земельної ділянки, так як передана у власність відповідача земельна ділянка, розташована в межах заплави та у водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України.»

Встановлена законом неможливість передачі у приватну власність земель водного фонду унеможливлює виникнення такого права у відповідача, а тому позовні вимоги прокурора про припинення права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 не ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи та наведених правових нормах. Задовольнивши такі вимоги прокурора, суд першої інстанції не врахував, що в силу закону спірна земельна ділянка не вибула з володіння держави, отже, право власності не неї не набуте відповідачем.

Отже, належним і ефективним способом захисту порушеного права у межах спірних правовідносин є покладення на відповідача обов`язку повернути спірну земельну ділянку державі.

Неврахування судом першої інстанції норм матеріального права, які визначають способи захисту прав власника земельної ділянки водного фонду призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру, запису про державну реєстрацію права приватної власності та припинення права власності відповідача на спірну земельну ділянку, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення у вказаній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора, що не відповідають належному способу захисту порушених прав.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводами апеляційної скарги не спростовується та залишається апеляційним судом без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач сплатив 6 306 грн судового збору (т.1, а.с. 1).

Позовні вимоги задоволено частково 1/3 частина. Платником судового збору за подачу позову до суду була Прокуратура Полтавської області (наразі Полтавська обласна прокуратура), до структури якої входить Полтавська місцева прокуратура Полтавської області.

Таким чином, Полтавська обласна прокуратура має право на стягнення з відповідача судових витрат (витрат зі сплати судового збору) з урахуванням відсотку задоволених позовних вимог у розмірі 2 102 грн.

Оскільки ОСОБА_1 відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому вказана сума підлягає компенсації позивачу за рахунок держави.

Подаючи апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 був звільнено від сплати судового збору. Апеляційна скарга задоволена на 2/3 частин.

Таким чином, з Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на користь держави необхідно стягнути 6306 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року у частині задоволених позовних вимог про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18.11.2016 року № 9076-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального садівництва» та припинення права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 площею 0,1 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, запис про державну реєстрацію якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 27.12.2016 за № 18467625, розподілі судових витрат скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

Позов Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури в інтересах держави до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання незаконним і скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 18.11.2016 року № 9076-СГ та припинення права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0044 залишити без задоволення.

В іншій частині рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 20 січня 2022 року залишити без змін.

Компенсувати Полтавській обласній прокуратурі за рахунок держави судові витрати у сумі 2102 грн.

Стягнути з Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 6306 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді: П.С. Абрамов

Г.Л. Карпушин