Справа № 369/3469/23
Провадження № 2-о/369/199/23
РІШЕННЯ

Іменем України

01.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Житар А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтресована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просить встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна, Адлеровського району Краснодарського краю, росія та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна, Адлеровського району, Краснодарського краю, росія на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

В заяві посилається на те, що він ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Червона Поляна, Адлеровський район, Краснодарський край, росія.

Отже, він народився в часи Радянського Союзу, радянський паспорт зразка 1974 року отримував у Верхньоуслонському РВОВС Татарської АРСР 07.03.1979 року.

1988 року приїхав в Україну, в м. Запоріжжя, де був зареєстрований з 12.08.1988 року до 06.10.1992 рік.

З 14.02.1989 року до 06.08.1990 року працював на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» дробильником шихтових матеріалів 4 розряду цеху плавки карбіду кремнію.

03.08.1992 року був засуджений Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 3 ст.140 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 17.09.1994 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

27.01.1998 року був засуджений Кам`янсько-Дніпровським районним судом міста Запоріжжя за ст.17, ч. 2 ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі 02.12.1999 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

10.06.2002 року був засуджений Заводським районним судом місті Запоріжжя за ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.101, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі 07.08.2008 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

12.08.2013 року був засуджений Довгинцівським районним судом місті Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. 14.06.2016 року звільнений з Синельниківської виправної колонії (№94).

Заявник ніколи не отримував паспорт громадянина України, і мав тільки радянський паспорт, який отримував в АРСР Татарстан, але втратив його 1992 року під час затримання поліцією.

У січні 2023 року заявник звернувся до Боярського відділу ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області зі зверненням щодо оформлення паспорту громадянина України, але отримав відповідь, з якої вбачається, що для отримання паспорту, необхідне підтвердження громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України» і запропонував надати судове рішення про встановлення факту проживання в Україні станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Доказами того, що заявник проживав на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року є відповідь на адвокатський запит з Запорізької міської ради від 12.01.2023 р. № 01-17/04/0055 з додатком (карткою прописки), згідно якої заявник у період часу з 12.08.1988 року до 06.10.1992 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказами для підтвердження особи заявника в судовому порядку є завірена копія довідки про звільнення з Синельниківської виправної колонії (№94) від 14.06.2016 року серія ДНП № 35417, а також відповідь на адвокатський запит з МВС України від 29.11.2021 року № 1495АЗ/16 з додатками, які містять його фото зображення.

Без встановлення цих фактів в судовому порядку заявник позбавлений можливості звернутись до Міграційної служби з заявою щодо оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і у подальшому отримати паспорт громадянина України, який є документом, що підтверджує громадянство України та його особу.

Отже цей юридичний факт породжує значні юридичні наслідки для заявника.

Заявник та його представник у судовому засіданні, яке було призначено на 25 травня 2023 року о 14 год. 30 хв. вимоги заяви підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у судове засідання не з`явились. До суду направили письмові пояснення, відповідно до яких заявлені вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які пояснили, що заявника знають, він проживає у м. Боярка, Фастівського району, Київської області.

У судовому засіданні, яке було призначено на 25 травня 2023 року о 14 годині 30 хвилин, оголошено перерву до 17 год. 30 хв.

У судове засідання, яке було призначено на 25.05. 2023 року о 17 год. 30 хв. сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені. Представник заявника до суду направив заяву у якій просив суд розгляд справи провести без їх участі, заяву підтримав, просив задовольнити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що заява підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Червона Поляна, Адлеровський район, Краснодарський край, росія.

Отже, він народився в часи Радянського Союзу, радянський паспорт зразка 1974 року отримував у Верхньоуслонському РВОВС Татарської АРСР 07.03.1979 року.

1988 року приїхав в Україну, в м. Запоріжжя, де був зареєстрований з 12.08.1988 року до 06.10.1992 рік.

З 14.02.1989 року до 06.08.1990 року працював на ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат» дробильником шихтових матеріалів 4 розряду цеху плавки карбіду кремнію.

03.08.1992 року був засуджений Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч. 3 ст.140 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. 17.09.1994 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

27.01.1998 року був засуджений Кам`янсько-Дніпровським районним судом міста Запоріжжя за ст.17, ч. 2 ст.140 КК України до 2 років позбавлення волі 02.12.1999 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

10.06.2002 року був засуджений Заводським районним судом місті Запоріжжя за ч. 3 ст.185, ч. 3 ст.101, ст. 42 КК України до 7 років позбавлення волі 07.08.2008 року звільнений з Оріхівської виправної колонії Запорізької області (№88).

12.08.2013 року був засуджений Довгинцівським районним судом місті Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі. 14.06.2016 року звільнений з Синельниківської виправної колонії (№94).

Заявник ніколи не отримував паспорт громадянина України, і мав тільки радянський паспорт, який отримував в АРСР Татарстан, але втратив його 1992 року під час затримання поліцією.

У січні 2023 року заявник звернувся до Боярського відділу ЦМУ ДМС м. Києві та Київській області зі зверненням щодо оформлення паспорту громадянина України, але отримав відповідь, з якої вбачається, що для отримання паспорту, необхідне підтвердження громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України» і запропонував надати судове рішення про встановлення факту проживання в Україні станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

Доказами того, що заявник проживав на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року є відповідь на адвокатський запит з Запорізької міської ради від 12.01.2023 р. № 01-17/04/0055 з додатком (карткою прописки), згідно якої заявник у період часу з 12.08.1988 року до 06.10.1992 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказами для підтвердження особи заявника в судовому порядку є завірена копія довідки про звільнення з Синельниківської виправної колонії (№94) від 14.06.2016 року серія ДНП № 35417, а також відповідь на адвокатський запит з МВС України від 29.11.2021 року № 1495АЗ/16 з додатками, які містять його фото зображення.

Без встановлення цих фактів в судовому порядку заявник позбавлений можливості звернутись до Міграційної служби з заявою щодо оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і у подальшому отримати паспорт громадянина України, який є документом, що підтверджує громадянство України та його особу.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту проживання на території Україні необхідно заявнику для подачі документів до Центральне міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області для отримання громадянства України.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року; дітей осіб, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку).

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України йому попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку.

Таким чином, факт проживання заявника в певний період на території України підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами.

Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання заявника, на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, які ніким не спростовані.

За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне їх задовольнити.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 209, 212-215, 234, 235, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтресована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення- задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна, Адлеровського району Краснодарського краю, росія та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Поляна, Адлеровського району, Краснодарського краю, росія на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, адреса: вул.Березняківська, 4А, м.Київ, 02152 Код e-mail: .

Суддя: Тетяна ДУБАС