Справа № 128/1325/23
РІШЕННЯ

Іменем України

31 липня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

секретаря судового засідання Літневської А.Р.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 31.07.2023 виключено ОСОБА_4 зі складу третіх осіб в зв`язку з її смертю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 03.08.2021 відповідач ОСОБА_2 , маючи намір подарувати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010 позивачу, звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б.

03.08.2021 ОСОБА_2 була видана генеральна довіреність на право розпорядження, користування і володіння майном, належного відповідачу, довіреність була видана на три роки і посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б.

Згідно змісту довіреності, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 , або ОСОБА_4 , або ОСОБА_5 здати в оренду/або подарувати ОСОБА_1 з правом підпису замість неї в договорі дарування, договорі оренди: частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Також, цією довіреністю відповідач надала повноваження на здійснення інших необхідних дій, пов`язаних з виконанням зазначеної довіреності.

В свою чергу, ОСОБА_1 прийняв в своє розпорядження частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010. Позивач користується та фактично проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач, будучи обізнаною з вимогами законодавства України щодо обов`язку відчужити земельну ділянку протягом одного року, коли з`явилася можливість приїхати ненадовго в Україну, настояла на зверненні до нотаріуса для переоформлення права власності на майно на позивача, а тому він, перебуваючи 03.08.2021 у нотаріуса був впевнений, що довіреність є документом, на підставі якого відповідачем було подаровано майно позивачу.

Проте, на початку 2022 року позивачу з реєстру речових прав стало відомо, що земельна ділянка та будинок за ним не зареєстровані, у зв`язку з чим, останній звернувся до приватного нотаріуса за роз`ясненнями, чому не були проведені реєстраційні дії щодо переоформлення права власності на позивача.

Приватний нотаріус пояснив, що по факту була укладена генеральна довіреність, на підставі якої позивач може розпорядитися майном на власний розсуд, в тому числі оформити дарування на себе.

Одночасно нотаріус роз`яснив, що у зв`язку з введенням воєнного стану були прийняті відповідні зміни в законодавстві України, якими внесли заборону нотаріусам щодо реєстраційних дій відчуження майна, належне громадянам росії.

Так як відповідач є громадянкою росії, позивач не може зареєструвати право власності на будинок та земельну ділянку на себе, у зв`язку з чим, з метою захисту свого права власності позивач змушений звернутися з даною позовною заявою до суду.

За наведених обставин позивач звертається до суду з позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір дарування на нерухоме майно, укладений 03 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б., зареєстрований в реєстрі за № 5809, а саме на: 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2001, зареєстроване в реєстрі № 1-1183 ; земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ВН № 127214, виданого на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16.04.2004 за № 326; визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно: 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , належне на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2001, зареєстроване в реєстрі № 1-1183; земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, належну на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ВН № 127214, виданого на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16.04.2004 № 326.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи (а.с. 13 - 16) наявна копія нотаріально завіреної заяви, в якій відповідач підтверджує обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просить задоволити. Вказану заяву суд приймає до уваги та розцінює це як визнання відповідачем позову.

Третя особа ОСОБА_3 в підготовче судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на позовну заяву позивача відповідачем у встановлений судом строк не подавався, а тому відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що03.08.2021 ОСОБА_2 видала генеральну довіреність на право розпорядження, користування і володіння майном, яке їй належить.

Довіреність була видана на три роки та посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б., зареєстрована в реєстрі за № 5809 (а.с. 40).

Даною довіреністю ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 , або ОСОБА_4 , або ОСОБА_5 здати в оренду/або подарувати ОСОБА_1 з правом підпису замість неї в договорі дарування, договорі оренди: частину житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області.

Також, вказаною довіреністю відповідач надала повноваження на здійснення інших необхідних дій, пов`язаних з виконанням зазначеної довіреності.

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2001, зареєстроване в реєстрі № 1-1183 (а.с. 26).

Земельна ділянка площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області належить відповідачу на підставі Державного акту серії ВН № 127214, виданого на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16.04.2004 № 326 (а.с. 25).

Згідно довідки Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області №295/18-20/22 від 21.12.2022, позивач проживає без реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області також перебуває у користуванні позивача, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 43).

З реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що земельна ділянка та будинок за ним не зареєстровані, у зв`язку з чим, останній звернувся до приватного нотаріуса за роз`ясненнями чому не були проведені реєстраційні дії щодо переоформлення права власності на нього.

Приватний нотаріус пояснив, що по факту була укладена генеральна довіреність, на підставі якої позивач може розпорядитися майном на власний розсуд, в тому числі оформити дарування на себе.

Одночасно нотаріус роз`яснив, що у зв`язку з введенням воєнного стану на території України були прийняті відповідні зміни в законодавстві України, якими внесли заборону нотаріусам щодо реєстраційних дій відчуження майна, належне громадянам росії.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частинах першій, другій статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідач видала позивачу довіреність, якою уповноважив ОСОБА_1 , або ОСОБА_4 , або ОСОБА_5 здати в оренду/або подарувати ОСОБА_1 та представляти інтереси відповідача в будь-яких установах, підприємствах, організаціях з питань здати в оренду/або дарування ОСОБА_1 майна, з правом підпису договору дарування та договору оренди.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.05.2023.

Згідно ч. 1 ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 244 цього Кодексу представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Позивач, діючи від імені відповідача, укладаючи договір дарування або договір оренди на себе, діє не в інтересах довірителя, а в своїх інтересах, а відповідач, уповноваживши позивача на право дарування нерухомого майна позивачу, сама виступила дарувальником майна позивачу, що однозначно свідчить про удаваність правочину доручення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. З аналізу вищезазначеної статті ЦК України слідує, що удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Якщо в результаті вчинення правочину настають і інші правові наслідки, правочин не може бути визнаний удаваний.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснено, за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Отже, укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2 ст. 235 ЦК України, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тому, такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Таким чином, в результаті видачі відповідачем довіреності на користь позивача щодо розпорядження та відчуження нерухомого майна настали правові наслідки, які пов`язані з виконанням договору дарування, а тому довіреність на право розпорядження, користування і володіння нерухомим майном, належного відповідачу, що посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В.Б. та зареєстрована в реєстрі за № 5809 - є удаваним правочином.

Отже, фактично вони вчинили дії з виконання умов договору дарування, що призводять до правових наслідків, які настають за договором дарування.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. ст. 317 та 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей.

Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.

Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.

Також у зазначеній постанові Верховного Суду України викладено, що загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Відповідно до частини другої статті 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Оскільки, позивач та відповідач при укладенні договору дарування нерухомого майна досягли істотних умов договору, а саме: щодо предмета договору і на виконання вказаного договору Дарувальник передав предмет договору Обдарованому, а Обдарований прийняв дане нерухоме майно і вільно розпоряджається ним, однак, право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, то є підстави для визнання договору дарування укладеним та визнання права власності на нерухоме майно.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.).

Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 607/9865/16-ц.

Керуючись ст. ст. 202, 207, 218, 237, 238, 244, 288, 235, 317, 319, 328, 334, 638, 639, 717, 1003 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 76, 110, 200, 247, 259, 264, 265, 268, 273 - 274 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати дійсним договір дарування на нерухоме майно, укладений 03 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 5809, а саме на:

1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2001, зареєстрованому в реєстрі № 1-1183 ;

земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ВН № 127214, виданого на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16.04.2004 за № 326.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) право власності на:

1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2001, зареєстрованому в реєстрі № 1-1183 ;

земельну ділянку площею 1,0765 га, кадастровий номер :04:006:0010, що знаходиться на території Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Державного акту серії ВН № 127214, виданого на підставі Розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 16.04.2004 за № 326.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.І. Бондаренко