Провадження №2-о/523/184/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Мішаглі Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свою заяву ОСОБА_1 , обгрунтовує тим, що з квітня 2016 року проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 , яка потребувала додаткової уваги та за якою заявниця доглядала.

ОСОБА_1 зазначає, що вони з нині померлою ОСОБА_2 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати на проживання, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі близьких та друзів, тобто фактично проживали однією сім`єю.

Встановлення факту проживання заявниці з померлою необхідне для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 , зокрема частини будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, при цьому представником подано до суду заяву, в якій останній просив справу розглянути у відсутність сторони заявника , заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено:

ОСОБА_2 належало на праві приватної спільної часткової власності 55/100 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 25.12.2002, № 2493, Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11891673 (а.с.22, 23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 04.05.2022 року ( а.с. 44).

З копії спадкової справи № 20/2022, вбачається що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 подавши заяву до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В., як спадкоємець за законом четвертої черги, що проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.24).

Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за даними Державного реєстру виборців місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , зняття з реєстру місця проживання особи не здійснювалося. За вказаною адресою знаходиться приватний будинок. Інформація про осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні міститься у будинковій книзі, що знаходиться у власників будинку. Будинкова книга станом на 30 червня 2022 року до Департаменту для сканування не надавалась, тому дата реєстрації ОСОБА_2 в Реєстрі територіальної громади відсутня (а.с.52).

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак повідомлено про необхідність звернення до суду для встановлення факту проживання з померлою однією сім`єю.

На підтвердження обставин викладених у заяві представником заявника подано до суду :

-Свідоцтво про поховання від 05.05.2022, № 053501, Договір-замовлення від 05.05.2022 року, Договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 05.05.2022 року № 063020, з яких вбачається, що організацією поховання ОСОБА_2 та сплату за ритуальні послуги здійснювала ОСОБА_1 .

-Нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_1 з квітня 2016 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 спільно з нині померлою ОСОБА_2 , за якою ОСОБА_1 доглядала та вони вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, здійснювали спільні витрати на проживання, сплату комунальних послуг та ремонт будинку у якому проживали (а.с.20, 21);

-Акт про не проживання особи за місце реєстрації від 06 червня 2022 року, складений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та засвідчений заступником Голови ЖБК «Будівельник-3» ОСОБА_9, про те, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації з квітня 2016 року (а.с.19).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом.

Враховуючи вищенаведене суд вважає за можливе задовольнити заяву та встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт проживання заявника однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268, 293-294,315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , у період часу з квітня 2016 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного сулу шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Суддя