УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/10319/23

Провадження №: 4-с/755/112/23

"21" липня 2023 р. м. Київ

Суддя Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В.., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві Мельника Кирила Миколайовича,

в с т а н о в и в :

18 липня 2023 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Єфремова Ж.А. засобами поштового зв`язку звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві Мельника Кирила Миколайовича, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 06 липня 2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1, яка винесена при примусовому виконанні постанови №47701409, виданої Дніпровським РВДВС м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 133 157,81 грн.

Статтями 124, 125 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів, зокрема постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та накладення штрафу.

Гарантією дотримання та забезпечення прав та свобод сторін виконавчого провадження насамперед є право на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця у межах виконавчого провадження. Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державних виконавців визначено як Законом України «Про виконавче провадження», так і відповідними положеннями процесуальних кодексів, які повинні застосовуватися у сукупності. Юрисдикція спорів залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, суб`єкту його видання та змісту рішення.

Так, згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Тобто, в порядку цивільного судочинства може бути оскаржено рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається зі змісту скарги, заявником фактично оскаржується постанова державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві Мельника Кирила Миколайовича про арешт коштів боржника від 06 липня 2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1, яка винесена при примусовому виконанні постанови №47701409, виданої Дніпровським РВДВС м. Києва про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 133 157,81 грн.

Положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/, від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17, від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 758/201/17, від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц, від 18 серпня 2021 року у справі № 463/4691/20.

Таким чином, враховуючи обставини справи, зазначені норми права та висновки Верховного Суду, дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується оскарження дій державного виконавця при винесенні постанови про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Статтею 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас, суд роз`яснює заявникові, що з вказаними вимогами він має право звернутися до відповідного адміністративного суду, в порядку адміністративного судочинства, передбаченого положеннями КАС України.

Керуючись статтями 186, 258-261, 353, 354 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ГТУЮ у м. Києві Мельника Кирила Миколайовича.

Роз`яснити заявнику, що дану справу віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В.Коваленко