ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«01» серпня 2023 року

м. Харків

справа № 641/5005/20

провадження № 88ц/818/3/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Державне бюро розслідувань, представниця відповідача Рудак О. В., Офіс Генерального прокурора, представниця відповідача Крупська К. М., Державна казначейська служба України,

третя особа Президент України Зеленський В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. за нововиявленими обставинами

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа: Президент України Зеленський Володимир Олександрович, про відшкодування моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Просив стягнути з Державного бюро розслідувань і з Офісу Генерального прокурора України на його користь 2 000 000,00 грн (з кожного по 1 000 000,00 грн), як компенсацію за моральну шкоду, заподіяну йому через злочинну бездіяльність посадових осіб Державного бюро розслідувань і Офісу Генерального прокурора України в рамках проведення перевірок його заяв від 28 січня 2020 року, 20 квітня 2020 року, 04 листопада 2020 року; зобов`язати Державну казначейську службу України перерахувати 2 000 000,00 грн, як компенсацію за моральну шкоду, заподіяну йому в результаті злочинної бездіяльності посадових осіб Державного бюро розслідувань і Офісу Генерального прокурора України в рамках проведення перевірок його заяв від 28 січня 2020 року, 20 квітня 2020 року, 04 листопада 2020 року на рахунок громади Ікони Єрусалимської Божої Матері Української православної церкви Московського патріарху, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , який будується за адресою: АДРЕСА_2 ; надати йому на руки оригінал платіжної квитанції, який буде свідчити про виконання даної позовної вимоги.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив направити матеріали справи в установленому чинним законодавством порядку до Верховного Суду для розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також в порядку частини 5 статті 403 ЦПК України; рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року змінено, з викладенням його мотивувальної частини у редакції постанови апеляційного суду.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року та постанови Верховного Суду від 09 листопада 2022 року повернуто особі, яка її подала.

30 червня 2023 року засобами електронної пошти ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року.

Заява мотивована тим, що проведення 16 травня 2023 року позачергового засідання Пленуму Верховного Суду у зв`язку з викриттям масштабної корупції у Верховному Суді є істотною для справи обставиною, що не була встановлена судом, та не була і не могла бути відома йому на час розгляду справи. Судами не взято до уваги рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2014 року, постанови суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, на які він посилався, та інші докази. Посилався на листи прокуратури від 08 березня 2023 року, 12 травня 2023 року, 16 травня 2023 року, 22 травня 2023 року, що підтверджують злочинну бездіяльність відповідачів у досудовому розслідуванні.

Просив прийняти його звернення до суду апеляційної інстанції про розгляд справи за нововиявленими обставинами до розгляду; скасувати рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року, змінене постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, та задовольнити його позовні вимоги; направити матеріали справи в установленому чинним законодавством порядку до Верховного Суду для розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку пункту 1 частини 2 статті 45 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також в порядку частини 5 статті 403 ЦПК України.

18 липня 2023 року від представниці Державного бюро розслідувань до суду апеляційної інстанції електронною поштою надійшов відзив на заяву, в якому відповідач вважав, що обставини, наведені ОСОБА_1 жодним чином не стосуються предмету спору, правовідносин, що склалися між сторонами спору, а отже ніяк не можуть вплинути на вирішення справи. Крім того, в своїй заяві ОСОБА_1 намагається повернутися до судового розгляду справи, яка вже була переглянута судами України всіх інстанцій, що свідчить про його зловживання правом на звернення до суду за судовим захистом і вказує на наявність в його діях всіх ознак сутяжництва.

20 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника Офісу Генерального прокурора надійшов відзив на заяву, в якій відповідач вважав заяву необгрунтованою. Зазначив, що проведення позачергового засідання Пленуму Верховного Суду жодним чином не може вплинути на результати вирішення цієї справи, оскільки вказана обставина не має значення для правильного розв`язання спору. Доводи заяви свідчать про його намагання видати за нововиявлені ті обставини, які не стосуються предмету судового доказування в цій справі.

26 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від ОСОБА_1 надійшло клопотання про врахування листів прокуратури Харківської області, які він отримав 12 травня 2023 року - про закриття провадження у справі № 0000979 від 12 квітня 2019 року, 26 липня 2023 року про продовження розслідування справи № 0000979 від 12 квітня 2019 року, які є доказом злочинної бездіяльності відповідачів при розслідуванні матеріалів цього кримінального провадження.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представниці Державного бюро розслідувань та Офісу Генерального прокурора заперечували проти задоволення заяви та просили відмовити в її задоволенні. Пояснили, що вказана заявником обставина не має значення для правильного розв`язання спору.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною сутністю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу рішення, а відтак у разі, якщо нововиявлена обставина була відома суду під час ухвалення судового рішення, то вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Ознаку «не були і не могли бути відомі особі» слід розглядати як сукупність цих двох необхідних умов, тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Як вбачається з пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді справі, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі 2а-7523/10/1270, від 10 квітня 2019 року у справі № 813/8070/14 (454/2641/14-а), від 19 червня 2019 року у справі № 815/1918/15, від 06 вересня 2022 року у справі № 363/1900/13-ц (провадження № 61-89св20), постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 9901/230/20 (провадження №11-452заі21).

Перегляд рішень, ухвал та судових наказів у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження в цивільному судочинстві. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї.

Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Крім того, одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99).

Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна зі сторін не має права вимагати відкриття провадження з метою повторного розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Існування різних поглядів на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Нелюбін проти Росії», від 2 листопада 2006 року, заява № 14502/04).

Як вбачається з усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 грудня 2005 року ОСОБА_1 незаконно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ з Харківського національного університету внутрішніх справ. При звільненні йому не виплачені всі необхідні платежі та заробітна плата. До теперішнього часу триває досудове розслідування щодо неправомірних дій посадових осіб Харківського національного університету внутрішніх справ. Органами прокуратури Харківської області неодноразово виносилися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, про закриття кримінальних проваджень.

ОСОБА_1 фактично оскаржував тривалий розгляд кримінальних проваджень, за якими приймалися процесуальні документи слідчими органів досудового розслідування, якими є прокуратура Харківської області та Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване в місті Полтаві, з якими він не згоден та, починаючи з 2008 року оскаржував їхні дії та бездіяльність. Вважав, що неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року змінено, з викладенням його мотивувальної частини у редакції постанови апеляційного суду. Висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову визнано правильним, лише змінено мотиви ухвалення рішення.

Постановою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року в незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року залишено без змін.

Як вбачається з заяви про перегляд судового рішення, на думку ОСОБА_1 нововиявленою є та обставина, що 16 травня 2023 року відбулось позачергове засідання Пленуму Верховного Суду у зв`язку з викриттям масштабної корупції у Верховному Суді.

Разом з тим, вказані події не можуть бути визнані нововиявленими обставинами, оскільки вони не мають безпосереднього відношення до справи, не існували на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, адже відбулись значно пізніше, у 2023 році, не спростовують факти, які було покладено в основу рішення, та взагалі жодним чином не впливають на рішення судів у цій справі.

Доводи заяви ОСОБА_1 щодо того, що судами не взято до уваги рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2014 року, постанови суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах, на які він посилався, та інші докази, судова колегія відхиляє, оскільки вони є підставою для касаційного оскарження судового рішення, а не для перегляду його за нововиявленими обставинами. У своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 викладав відповідні доводи щодо неврахування судом апеляційної інстанції низки постанов Верховного Суду, та у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у цій справі, якою його касаційну скаргу залишено без задоволення, надано їм належну оцінку.

Листи прокуратури від 08 березня 2023 року, 12 травня 2023 року, 16 травня 2023 року та 22 травня 2023 року, 26 липня 2023 року, а також ухвала слідчого судді від 17 лютого 2022 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, на які посилався заявник, також не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки по суті вони є новими доказами щодо обставин, які мали місце вже після ухвалення судового рішення. Зазначене може бути підставою для пред`явлення нового позову, а не для перегляду судового рішення у цій справі.

Заява ОСОБА_1 про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами фактично містить його доводи щодо незгоди з судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та наданою судами оцінкою обставинам справи, а не містить посилання на нововиявлені обставини.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 не вбачається.

Клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду також не може бути задоволено, оскільки відповідно до вимог статті 403 ЦПК України такі повноваження має лише суд касаційної інстанції, а не апеляційний суд.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, і його заяву залишено без задоволення, судові витрати у справі відносяться за рахунок держави, та підстав для їх розподілу судом апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 368, 389, 429 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в складі колегії суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. за нововиявленими обставинами за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року в складі судді Чайка І.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України, третя особа: Президент України Зеленський Володимир Олександрович про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 01 серпня 2023 року.