Справа № 214/4447/23
У Х В А Л А

про звільнення від сплати судового збору

28 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою 21 червня 2023 року, в якій просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до 10% на кожну дитину від усіх видів його доходу, до повноліття кожної дитини; відкликати виконавчий лист, виданий на виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 листопада 2008 року у справі №2-3863/08.

За результатами автоматизованого розподілу матеріали заяви передано судді Ткаченку А.В. 21 червня 2023 року.

28 липня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь з адресно-довідкового органу про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_4 , відповідно до якої ідентифікувати особу не виявилось можливим.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_3 подав заяву про звільнення його від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки він є суб`єктом надання безоплатної правової допомоги, перебуває у скрутному матеріальному становищі, є внутрішньо переміщеною особу, а відтак обсяг його доходу складає виключно державна допомога. Інших доходів він не має, а тому сплата ним судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. за вказаних обставин є для нього непомірною.

Суд, розглянувши заяву, додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.136 ЦПК України, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше, ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також звільнити від сплати судового збору за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.136 ЦПК України, ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Як визначено в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про сувої витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та інших нормативно-правових актів, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з іншого боку.

Відповідно до п.п.60-67 рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» №28249/95, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб не завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

Із аналізу вказаних норм та прецедентної практики Європейського суду з прав людини слідує, що законодавець передбачив можливість звільнення позивача від сплати судового збору лише з підстав, пов`язаних з майновим становищем сторони. Натомість позивач не надав суду належних та допустимих доказів про рівень його доходів, який би визначав неможливість сплати ним судового збору.

Самі по собі посилання позивача на те, що він є суб`єктом права на безоплатну правову допомогу як на підставу для звільнення його від сплати судового збору, внутрішньо переміщеною особою суд оцінює критично, оскільки положеннями ст.136 ЦПК України, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір»така підстава не передбачена, в той час як обставини перебування позивача в скрутному матеріальному становищі виходячи з рівня доходів, що є істотним для вирішення питання стосовно звільнення від сплати судових витрат, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Таким чином, суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, у зв`язку з чим у задоволенні його заяви слід відмовити за необґрунтованістю та недоведеністю, що, в свою чергу, не позбавляє позивача права на звернення до суду з клопотанням про розстрочення або відстрочення сплати судового збору у встановленому законом порядку з обґрунтуванням його відповідними доказами.

Керуючись ст.ст.136, 260, 261 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя А.В. Ткаченко