печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Ковалівській В.В.,

за участю представників позивача Сахабутдінова В.Ю. Приходько Л.А.

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015р. ПАТ «ВТБ БАНК» звернулось з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення . В якому просив стягнути з ОСОБА_6 заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором від 03.06.2008 в розмірі 1 837 806,88 доларів США, що еквівалентно 40 885 443,20 грн. шляхом звернення стягнення на заставлене відповідно до Іпотечного договору від 03.06.2008 нерухоме майно - квартира, загальною площею 145,80 кв.м., житловою площею 76,00 кв.м., що складається з трьох жилих кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити та зняти з реєстрації всіх осіб, що проживають в приміщенні, яке є предметом іпотеки; покласти на ОСОБА_6 судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03 червня 2008 року між ВАТ ВТБ БАНК (у подальшому перейменоване на ПАТ «ВТБ БАНК») та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір № 623/0081-0000003. ) З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, 03 червня 2008 року між сторонами Кредитного договору було укладено Іпотечний договір. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 умов Кредитного договору, станом на 17 березня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 1 837 806,88 доларів США, що еквівалентно 40 885 443,20 грн. Оскільки Банк дізнався про відчуження ОСОБА_4 предмету іпотеки ОСОБА_6 , позивач був вимушений звернутися до суду. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити.

Щодо заяви відповідачки про застосування позовної давності вказував , що Позивачеві було відомо про порушення свого права з моменту виникнення першого прострочення платежів по кредиту (після 19.02.2009 p.), оскільки про порушення прав щодо предмету іпотеки Позивачеві стало відомо 18.02.2015 р. в ході виконавчого провадження НОМЕР_1, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. А вже 25 березня 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» до Печерського районного суду м. Києва подано позовну заяву до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, тобто в межах строку позовної давності.

Представник відповідача надав відзив. Просив відмовити в позові. Вказував на пропуск строку позовної давності позивачем .

Відповідач ОСОБА_4 відзив не надав. Позов не визнав.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.04.2015р. відкрито провадження.

Ухвалою суду від 19.10.2015р. зупинено провадження в справі №757/10664/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, до вирішення Печерським районним судом м. Києва справи 757/10655/15-ц за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м.Києві про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 22 лютого 2019 року відновлено провадження.

13.09.2019р. Залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 належним відповідачем - ОСОБА_5 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2020 року .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2020 року замінено позивача ПАТ «ВТБ Банк» його правонаступником AT «Універсал Банк»

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року зупинено провадження у справі до винесення остаточного рішення в справі № 757/9466/16-к за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 7 ст. 190, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 ККУкраїни.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2022 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12.07.2020р. сторони просили розглядати справу в відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено.

Підставами звернення позивача до суду стало порушення з боку ОСОБА_4 його обов`язків, встановлених Кредитним договором та забезпечених Іпотечним договором.

03 червня 2008 року між ВАТ ВТБ БАНК (у подальшому перейменоване на ПАТ «ВТБ БАНК») та ОСОБА_4 було укладено Кредитний договір №623/0081-0000003, за умовами якого Банк надав, а Позичальник прийняв грошові кошти у сумі 997 000,00 доларів США зі строком повернення до 03 серпня 2035 року та сплатою відсотків у розмірі 12,69% річних.

У пункті 1.1 Іпотечного договору сторони узгодили, що цим Договором забезпечується належне виконання Іпотекодавцем вимог Іпотекодержателя, що випливають (та/або) випливатимуть з Кредитного договору, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо повернення Іпотекодавцем Іпотекодержателю кредиту, сплати Іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені Кредитним договором.

Згідно з пунктом 3.2.4 Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у разі невиконання (неналежного виконання) Іпотекодавцем умов Основного зобов`язання, банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з п. 3.2.5 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором у повному обсязі, незалежно від терміну виконання зобов`язань, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на Предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі.

Відповідно до цього ж пункту, при настанні вищезазначених обставин Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення останнім порушень у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У випадку, якщо протягом тридцяти календарних днів вимога Іпотекодержателя до Іпотекодавця про усунення порушень зобов`язань за Кредитним договором та/або цим Договором залишається без задоволення, Іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Банк свої обов`язки по Кредитному договору виконав, надавши ОСОБА_4 одноразово кредит у повному обсязі. Натомість ОСОБА_4 , отримавши суму кредиту, свої зобов`язання за Кредитним договором не виконує з 2009 року.

Матеріалами справи доводиться, що останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_4 був внесений до 19 лютого 2009 року, саме з цієї дати позивач починає обраховувати перший період прострочення платежів за Кредитним договором.

У зв`язку з порушеннями умов Кредитного договору, Банк у червні 2010 року звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості (цивільна справа № 2-3315/1), який розглянутий судом по суті.

Так, заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 березня 2013 року в цивільній справі № 2-3315/1 (провадження №2/761/1052/2013) стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором №623/0081-0000003 від 03 червня 2008 року в розмірі 15 066 484, 80 грн.; 1 700,00 грн. - судового збору; 120,00 грн. збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

На підставі виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 19 вересня 2013 року №2-3315/11 було відкрите виконавче провадження № 43227377, 07 травня 2014 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_4 та оголошено заборону на його відчуження.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наступне.

Рішеннями державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Вітцівської Марії Сергіївни від 16 грудня 2014 року за індексним номером 1804687 та за індексним номером 18037818 припинено обтяження - заборону на відчуження наведеного нерухомого майна, а рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні Кеча Анни Станіславівни від 18 грудня 2014 року за індексним номером 18112938 припинено іпотеку зазначеної квартири.

У подальшому постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року в адміністративній справі № 826/5357/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 лютого 2016 року, вищевказані рішення державних реєстраторів були скасовані.

При цьому, 27 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною рішенням індексний номер 21641696, прийнятим на підставі ухвали про забезпечення позову Печерського районного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року в цивільній справі № 757/10655/15- ц, знову було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у період з 16 грудня 2014 року по 27 травня 2015 року будь-які обтяження на зазначену квартиру були відсутні, а іпотека була припинена у період з 18 грудня 2014 року по 01 грудня 2015 року.

У зазначений вище період, а саме - 28 січня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Наталією Юріївною та зареєстрований за № 49.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 25 липня 2016 року у справі № 757/10655/15-ц договір купівлі продажу квартири від 28.01.2015 реєстровий №49 було визнано недійсним.

21 квітня 2015 року спірна квартира була відчужена ОСОБА_6 ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мінюковою-Кручиною Тетяною Павлівною та зареєстрований за № 284. Цей правочин ніким не оскаржувався та недійсним не визнавався.

На даний час право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_5 .

Відповідачка заявила про застосування позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пред`явлення позивачем у 2011 році позову до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором не перервало позовну давність за вимогою до відповідача ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, перебіг якої розпочався після 19.02.2009 p. , з часу коли позичальник не виконує зобов`язання. А з даним позовом до ОСОБА_4 позивач звернувся тільки в березні 2015р.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Судом враховується висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 750/10899/19, про те, що переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває її перебігу за іншим зобов`язанням, зокрема забезпечувальним. У тій справі банк звернувся з позовом до іпотекодавця, в якому просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру, що належить відповідачу, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час вчинення виконавчих дій.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 8 вересня 2021 року залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову через сплив позовної давності. Мотивував тим, що банк, звернувшись 25 травня 2015 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 28 червня 2015 року (тридцять другий день після отримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у вересні 2019 року, тобто з пропуском позовної давності. Стаття 264 ЦК України пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим зобов`язанням, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчинення позичальником дій, що підтверджують визнання ним боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовну давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, бо вимоги про стягнення боргу та про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними (основною та додатковою); закон не передбачає застосування до додаткової вимоги наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою.

Аналогічний висновок за подібних спірних правовідносин зробили Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 522/13957/18, від 18 жовтня 2022 року у справі № 750/11071/20, від 25 жовтня 2022 року у справі № 686/25261/19, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 лютого 2022 року у справі № 686/15301/15-ц, від 22 лютого 2022 року у справі № 755/5440/18, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 911/1850/18. З огляду на вказане для забезпечення єдності судової практики щодо застосування позовної давності до основної та додаткової вимог слід відступити від протилежного висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року у справі № 423/1642/15-ц (про те, що подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки перериває позовну давність за вимогою про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2023р. (справа № 755/13805/16-ц ) підтримала висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2023р. звернула увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).

Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Вказана правова позиція закріплена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.06.2020 р. у справі №904/9896/17, від 07.05.2019 р. у справі №926/3371/17, від 23.01.2020 р. у справі №916/2558/18, від 18.04.2019 р. у справі №15/5009/1800/11, від 05.05.2020 р. у справі №161/6253/15-ц.

Положення ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину. Конституційний Суд України зазначає, що положення ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», які визначають наслідки переходу права власності на предмет іпотеки до третьої особи, безпосередньо не стосуються питання позбавлення іпотекодавця (набувача іпотечного майна) права власності на предмет іпотеки або ж його примусового відчуження у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те. що обтяження майнаіпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказана правова позиція закріплена в Рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року №8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Встановлено , що перехід права власності на спірну квартиру до ОСОБА_5 відбувся під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, на підставі підробленого рішення суду, яким знято арешт на квартиру та заборону її відчуження.

А тому, враховуючи сутність іпотеки та зміст правових механізмів забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, ефективним відновленням прав кредитора у зв^язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування передбаченої угодою сторін (п.5.1 Іпотечного договору) процедури звернення стягнення на іпотечне майно як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

Саме такі висновки щодо застосування до спірних правовідносин ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та поширення її дії на особу, щодо якої встановлено факт переходу права власності на квартиру під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, викладені у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1193цс15) та від 05 жовтня 2016 року (провадження № 6-1582цс16), неодноразово підтримані колегією суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц (провадження № 61-4453св18), від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц (провадження № 61-18566св18) та від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц (провадження № 61-5447зпв18), а також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14- 203цс19).

Судом встановлено, що право позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору - відповідачка , суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.

Відповідно до ст..141 ЦПК України , в зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. 256,261 ЦК України, ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273,354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту до Київського апеляційного суду .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», 04082 м.Київ вул..Автозаводська 54/19

Відповідач ОСОБА_5

АДРЕСА_3

Третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 04053 м.Київ вул..Січових Стрільців 17

Дата складання повного тексту рішення 27.07.2023р.

Суддя Остапчук Т.В.