Єдиний унікальний номер судової справи: 225/965/23
Номер провадження: 2-о/225/12/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне)

26 липня 2023 року

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мигалевич В.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,

представника заявника Остапенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за заявою представника заявника адвоката Остапенко Андрія Ігоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Посольство України в Ліванській Республіці про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Остапенко Андрій Ігорович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначив, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дзержинську (з 2016 р. - Торецьк) Донецької області (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ).

01.10.1988 вона уклала шлюб з громадянином України ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Дзержинську у них народилася спільна дитина - донька ОСОБА_4 , яка має українське громадянство.

Орієнтовно з 1995 року шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і вони почали проживати окремо кожен своїм життям, хоча офіційно шлюб розірвали тільки 03.10.2000.

Після закінчення у 1987 році місцевої школи № 3, заявниці не вдалося вступити до Донецького політехнічного інституту і з 1988 по 1996 рр. вона працювала помічницею вихователя в дитячому садочку № 1 «Теремок» шахти «Новодзержинська» (розташовувався у АДРЕСА_1 , де наразі розміщується Торецький міський центр зайнятості).

У зв`язку зі складною суспільно-економічною ситуацією в країні в цілому і на Донбасі зокрема, з 1996 року заявниця почала їздити на заробітки до Москви (російська федерація), що на той час було достатньо типовим явищем. У Москві працювала вахтовим методом на ринку, будівництві й виконувала інші тимчасові роботи без офіційного працевлаштування.

Під час роботи на будівництві, заявниця познайомилася з громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_5 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 у Москві у неї народився син ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - в неї так само у Москві народився син ОСОБА_7 , але відомості про батька в свідоцтві про народження відсутні. Офіційний шлюб заявниця не укладала, оскільки на той час перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі, який ще не було розірвано.

23.08.1997 Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області заявниця була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .

Від народження (1970 р.) заявниця була прописана і проживала в квартирі АДРЕСА_2 (наразі належить матері і доньці заявниці).

26.08.1997 р. заявниця прописалася (зареєструвала своє місце проживання) і проживала за адресою: АДРЕСА_3 , а 28.04.1999 р. виписалася з даної адреси.

У період з 28.04.1999 р. по 30.05.2000 р. зареєстрованого місця проживання заявниця не мала і проживала без реєстрації в батьківській квартирі АДРЕСА_2 .

30.05.2000 р. вона прописалася (зареєструвала своє місце проживання) і надалі проживала за адресою: АДРЕСА_4 , продовжуючи працювати вахтовим методом у Москві.

У середині 2000 рр. заявниця разом з цивільним чоловіком ОСОБА_5 поїхала працювати в Сирійську Арабську Республіку (CAP), забрав з собою обох малолітніх синів, але громадянство й постійне місце проживання вона не змінювала (документи для виїзду на постійне місце проживання за кордон ніколи не оформлювала).

2011 року в CAP почалася громадянська війна і рятуючись від повсюдних проявів насильства родина опинилася на території сусідньої Ліванської Республіки. З того часу сини й цивільний чоловік заявниці фактично проживають в Лівані, а заявниця - одночасно в двох країнах: в Ліванській Республіці й в Україні, де в неї залишаються хвора матір похилого віку та старша дочка ОСОБА_4 (до 2022 року - в Торецьку, а після початку повномасштабного вторгнення - родина евакуювалася до м. Дніпра). Сини заявниці не мають ані громадянства CAP (оскільки народилися поза офіційним шлюбом, за межами CAP, а їх матір`ю є українка), ані громадянства Ліванської Республіки.

05.09.2012 в ДПІ у м. Дзержинську заявниця отримувала картку платника податків (повторно), а 26.10.2012 - паспорт серії НОМЕР_2 громадянина України для виїзду за кордон (строк дії паспорта продовжено до 26.05.2027).

Як отримання внутрішнього паспорта (в 1997) та реєстрація місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (в 1997-2000) з проставленням відповідних відміток в паспорті, так і отримання картки платника податків і закордонного паспорта (в 2012), вимагало особистої участі заявниці у вчиненні відповідних дій (процедур), що свідчить про її перебування (проживання) у відповідний час на території України.

Таким чином, поза розумним сумнівом можна стверджувати, що на момент народження обох дітей (23.02.1998 і 06.10.1999 ) місцем постійного проживання заявниці була територія України.

У листі Посольства України в Ліванській Республіці від 17.03.2023 вих. №1130485/1, куди заявниця разом з синами звернулися для оформлення паспортів громадянина України на ім`я її дітей, зазначається, що встановлення в судовому порядку факту постійного проживання заявниці на території України на момент народження обох дітей є необхідною умовою для підтвердження їх належності до громадянства України.

З листа Державної міграційної служби України від 12.09.2022 р. вих. № 6.2-9337/3.1-22 вбачається, що заявниця не зверталася до Державної міграційної служби України та/або підпорядкованих їй територіальних органів (територіальних підрозділів) із заявою про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання і щодо неї не приймалося рішення про оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання.

Старший син заявниці, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , народився в період з 24.08.1991 по 28.02.2001 за межами України, його батьком є іноземець, а його мати громадянка України на момент його народження була зареєстрована (прописана) і постійно проживала на території України, тобто він є громадянином України та має право отримати український паспорт (за умови підтвердження факту постійного проживання його матері на території України).

Водночас, відповідно до листа Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області від 16.09.2022 р. вих. № 683/02-1.15, станом на сьогодні реєстр територіальної Торецької громади Бахмутського району Донецької області (за зареєстрованим місцем проживання заявниці) не здійснює свої функції, що унеможливлює для неї отримання будь-яких довідок (витягів, виписок) з Реєстру. Крім того, реєстри територіальних громад функціонують з 2016 року, а заявниці необхідно підтвердити місце свого постійного проживання за станом на 1998 рік. Єдиним наявним у неї документом з відомостями про зареєстроване місце проживання є паспорт громадянина України.

Молодший син заявниці, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , також народився в період з 24.08.1991 по 28.02.2001 за межами України, але відомості про батька в його свідоцтві про народження відсутні.

Факт постійного проживання заявниці на території України на момент народження дітей має юридичне значення для визначення належності її дітей до громадянства України.

На підставі чого, заявниця просить встановити факт постійного проживання громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на території України (м. Торецьк, Донецька обл.) станом на час (момент) народження її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто станом на 23 лютого 1998 року і 06 жовтня 1999 року відповідно.

Заявниця у судове засідання не прибула. Повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Представник заявниці в судовому засіданні надав пояснення, які відповідають змісту заяви, заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Будь-яких заяв та клопотань суду не надавав.

Суд, заслухав пояснення представника заявниці, дослідив матеріали справи, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінив докази, доходить таких висновків:

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Встановлення факту постійного проживання на території України є також підставою для оформлення належності до громадянства України.

Судом установлено, що причиною звернення заявника до суду з даною заявою є те, що вона не може, без встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 23 лютого 1998 року і 06 жовтня 1999 року, оформити своїм синам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянство України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьками якої є ОСОБА_10 , українець, а також ОСОБА_11 , українка, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 03 березня 1970 року Дзержинським міськ. ЗАГС Донецької області, актовий запис №114.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Дзержинськ Донецької області, з 01 жовтня 1988 року до 03 жовтня 2000 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , має дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 26 серпня 1997 року по 28 квітня 1999 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 30 травня 2000 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 23 серпня 1997 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Москва російської федерації народився ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_5 , громадянин Сирійської Арабської Республіки, а матір`ю якого є ОСОБА_1 , громадянка України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Дмитровським відділом РАГС м. Москви від 03.04.1998, актовий запис №788.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Москва, Росія, народився ОСОБА_7 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , громадянка України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Дмитровським відділом ЗАГС м. Москви від 24.03.2000, актовий запис №796, в графах, що стосувалися відомостей про батька ОСОБА_7 зазначено прочерк.

03 жовтня 2000 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 розірвали шлюб, після чого остання залишила собі прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дзержинська Донецької області від 03.10.2000, актовий запис №281.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_7 , дата реєстрації в Державному реєстрі 03.12.1996, що підтверджується копією картки платника податків, виданої ДПІ у м. Дзержинську від 05.09.2012, номер бланка картки 505-12-03168.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі строком дії до 26.10.2022, який було продовжено до 26.05.2027, що підтверджується копією відповідного паспорту серії НОМЕР_2 , орган, що видав 1423

Судом також установлено, що 1/2 квартири АДРЕСА_6 , належить ОСОБА_13 (матері заявниці) на підставі свідоцтва про право власності, 380, 14.12.2006, БТІ м.Дзержинська, що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 332172010 від 12.05.2023.

У копії відповіді Державної Міграційної служби України №6.2-9337/3.1-22 від 12.09.2022 на адвокатський запит, повідомлено, що за результатами перевірки, проведеної за адвокатським запитом встановлено, що за інформацією, наданою територіальними органами ДМС (крім ГУДМС України в АР Крим та УДМС України в місті Севастополь), станом на 08.09.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з питання оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання в установленому законодавством порядку до територіальних підрозділів ДМС України не зверталась. Відповідно, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання стосовно зазначеної особи територіальними органами ДМС не приймалося.

Згідно з копією відповіді Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області №683/02-1.15 від 16.09.2022 на адвокатський запит, зазначено, що станом на 16.09.2022 реєстр територіальної Торсцької громади Бахмутського району Донецької області не здійснює (не відновлені) свої функції, згідно Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 23 серпня 2022 року, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 №75 (зі змінами) та відповідно не можуть надаватися витяги із реєстру територіальної громади, згідно Закону України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно Постанови КМУ від 02.03.2016 №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (втратила чинність на підставі Постанови КМУ №265 від 07.02.2022) не були передані адресна картка та картка реєстрації особи на ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресами; АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 до органу реєстрації місця проживання Торсцької громади Бахмутського району Донецької області.

Картотека з питань реєстрації фізичних осіб була передана за даними відповідних установ повністю.

До набрання чинності Закона України Про надання публічних (електронних публічних) послуг) щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україніко 01 грудня 2021 року відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця пробивання вносилися до паспорта громадянина України.

Відповідно до копії листа Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області №1058/02-1.15 від 23 05.2023, за відомостями відділу реєстрації Торецької міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, фізична особа ОСОБА_1 зареєстрована на території міста Торецьк Бахмутського району Донецької області:

- станом на 23.02.1998 року за адресою: АДРЕСА_3 ;

- станом на 18.05.2023 року за адресою: АДРЕСА_4 .

Додатково повідомлено, що в період з 28.04.1999 року по 30.05.2000 року у особи відсутня реєстрація місця проживання на території Торецької міської територіальної громади.

Надати належним чином завірені копії карток форми А та форми Б та/або інших будь яких наявних первинних паперових документів, які б підтверджували реєстрацію місця проживання громадянки України ОСОБА_1 , неможливо у зв`язку з їх відсутністю.

На підтвердження факту реєстрації особи станом на 18.05.2023 року надано Витяг з Реєстру територіальної громади з відомчої інформаційної системи ДМС на ОСОБА_1 .

Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади № 2023/003803046 від 18.05.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 РНОКПП НОМЕР_7 , з 30.05.2000 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

У копії відповіді Посольства України у Ліванській Республіці № 6167/19-500-36198 від 30.03.2023 підтверджено факт звернення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до Посольства України в Ліванській Республіці щодо оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон її дітям.

Проінформовано, що відсутність у свідоцтві про народження відомостей про батька є поширеною практикою, яка є характерною для країн регіону, а тому відсутність такої інформації у свідоцтві про народження автоматично не означає що відомості про батька відсутні.

Додатково повідомлено про необхідність встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України для обох дітей.

У судовому засіданні 11.07.2023 свідок ОСОБА_13 повідомила, що є матір`ю ОСОБА_1 та бабусею її дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . ОСОБА_1 народилася і проживала від народження у м. Дзержинську (наразі м. Торецьк) Донецької області за адресою: АДРЕСА_7 . Навчалася ОСОБА_1 у школі та технікумі у м. Дзержинську Донецької області, після чого пішла працювати помічником вихователя у дитячий садок у тому ж місті. ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_4 . Під час перебування у шлюбі родина ОСОБА_12 хоча і була офіційно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично всі члени сім`ї проживали у ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_7 . З 1995 року ОСОБА_1 поїхала на заробітки до м. Москва, де познайомилася з ОСОБА_14 з яким почала проживати без реєстрації шлюбу, і від якого в подальшому у м. Москва російської федерації народила двох дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після народження дітей ОСОБА_1 разом з ними постійно, в проміжках між роботою вахтовим методом, приїздила до України. Хоча ОСОБА_1 в подальшому була змушена змінити своє місце реєстрації, фактично станом на момент народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і до теперішнього часу вона постійно проживала у своєї матері за адресою: АДРЕСА_7 .

У судовому засіданні 11.07.2023 свідок ОСОБА_4 повідомила, що вона є донькою ОСОБА_1 . ОСОБА_4 народилася в Україні, на момент її народження її батьки ОСОБА_3 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі і фактично проживали за адресою: АДРЕСА_7 . З 1995 року між батьками ОСОБА_4 пішов розлад, батьки то жили разом, то розходилися. У 2000 році їх шлюб було офіційно розірвано. ОСОБА_4 має братів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які народилися у м. Москва, РФ, батьком яких є ОСОБА_14 , з яким ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_1 їздила до м. Москва, РФ на заробітки, де під час чергових поїздок і народилися ОСОБА_6 і ОСОБА_7 . Після їх народження ОСОБА_1 разом з ними в проміжках між роботою постійно приїздила в Україну і проживала там за адресою: АДРЕСА_7 .

Факт постійного проживання заявниці на території України на момент народження дітей має для неї юридичне значення для визначення належності її дітей до громадянства України.

В пункті 6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, було зазначено, що в паспорті робляться відмітки про реєстрацію місця проживання громадянина.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим.

01.03.2001 р. набрав чинності Закон України від 18 січня 2001 року № 2235-ПІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ПІ). Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України (ст. 7 Закону № 2235-ПІ). Місце народження дитини (в Україні або за її межами) значення не має.

Водночас, 13.11.1991 р. було введено в дію Закон України від 08 жовтня 1991 року N 1636-ХП «Про громадянство України» (далі - Закон № 1636-ХП), що втратив чинність одночасно з набранням чинності Законом № 2235-ПІ.

Отже, громадянство осіб, які народилися в період з 13.11.1991 по 28.02.2001 включно, визначається відповідно до Закону № 1636-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1636-ХІІ (в редакції, чинній на момент народження синів заявниці), при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України: 1) якщо вона народилася на території України; 2) якщо вона народилася за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України.

Місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 17 ЦК УРСР 1963 р.). Отже, місце проживання дітей заявниці до досягнення 10-річного віку було невід`ємно пов`язане з місцем проживання самої заявниці.

В частині 3 статті 13 Закону № 1636-ХІІ (в редакції від 16.04.1997) встановлено, що дитина, батько чи мати якої на момент її народження перебували у громадянстві України, а другий був особою без громадянства чи був невідомим, є громадянином України незалежно від місця її народження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про громадянство» від 08 жовтня 1991 року N 1636-ХП при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України, якщо вона народилася за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином суд доходить висновку, що заявниця є громадянкою України і станом на 23 лютого 1998 року і 06 жовтня 1999 року постійно проживала на території України, що підтверджується показами свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_13 , а також дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

Суд, оцінив належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, доходить висновку про доведеність заявницею факту її постійного проживання на території України у м. Дзержинськ (наразі м. Торецьк Бахмутського району) Донецької області, станом на час (момент) народження її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто станом на 23 лютого 1998 року і 06 жовтня 1999 року відповідно.

З огляду на вказане, заява підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 263-265, 341, 342 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника адвоката Остапенко Андрія Ігоровича (Полтавська обл., м. Полтава, вул. Європейська, 146-А, офіс 511), який діє в інтересах ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 ), заінтересована особа: Посольство України в Ліванській Республіці (Ліван, Бейрут, Гірський Ліван, Округ Баабда, Баабда, вул. Антуана Ель Райєса) про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , на території України (м. Торецьк, Донецька обл.) станом на час (момент) народження її сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто станом на 23 лютого 1998 року і 06 жовтня 1999 року відповідно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.07.2023.

Суддя В.В. Мигалевич