КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/346/22 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2862/2023Головуючий у суді першої інстанції - Галаган В.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Самарцевим Ярославом Юрійовичем, та

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юніна Аліна Анатоліївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кирилюк Дмитро Володимирович, ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особі: ПН КМНО Юніна А.А., ПН КМНО Кирилюк Д.В., в якому просило:

визнати недійсним договір купівлі-продажу, за реєстровим № 3209 від 19.10.2016, посвідчений ПН КМНО Юніна А.А.;

визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим № 2335 від 16.12.2016, посвідчений ПН КМНО Кирилюк Д.В. та застосувати наслідки недійсності правочину.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 16.02.2007 між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого Банк відкрив позичальнику кредитну лінію в іноземній валюті для споживчих цілей на загальну суму 210 195,00 Євро строком до 16.02.2010 зі сплатою 15,00 % річних. 26.09.2018 Договором про внесення змін та доповнень, сторони змінили строк повернення кредиту - до 16.02.2014. Позичальник ОСОБА_2 28.02.2007 для забезпечення виконання своїх зобов`язань передала в іпотеку кредитору АКБ «Правекс-Банк» належне їй на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 свої зобов`язання по кредитному договору не виконувала. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26.01.2016 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 207 544,03 Євро. Дане рішення не виконане, борг не сплачений.

10.08.2017 між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ КБ «Правекс Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 485-002/07Ф від 16.02.2007 перейшло до товариства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.09.2021 замінено стягувача у виконанні рішення суду з ПАТ КБ «Правекс Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Однак у період з 17.10.2016 по 18.10.2016 під електронним ключем приватного нотаріуса Бувайло Г.В. іпотечне обтяження відносно квартири АДРЕСА_1 було вилучено.

19.10.2016 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3209 щодо квартири АДРЕСА_1 , а 16.12.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу № 2335 щодо квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, на думку позивача, оспорювані договори купівлі-продажу квартири є фіктивними договорами, укладеними з метою приховати майно від подальшого звернення стягнення на нього задля погашення кредитної заборгованості, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду (т. 1 а.с. 1-5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2022 позов ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ПН КМНО Юніна А.А., ПН КМНО Кирилюк Д.В. про визнання договорів купівлі-продажу недійсними задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 19.10.2016, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований за реєстровим № 3209, посвідчений ПН КМНО Юніною А.А. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1 а.с. 228-241).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що розглядаючи дану справу за один день, суд першої інстанції поновив позивачу строк на подання позовної заяви, хоча сам позивач взагалі не просив поновити йому строк на подання позову, тим самим суд, фактично, вийшов за межі позовних вимог.

Окрім зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання договору купівлі-продажу від 19.10.2016, за реєстровим № 3209, посвідченого ПН КМНО Юніною А.А., фіктивним (фраудаторним) правочином, виключно на припущеннях, не підтверджених жодними доказами (т. 2 а.с. 1-3зв.).

Також, не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення в частині відмови у визнані недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.12.2016 за реєстровим № 2335, посвідченого ПН КМНО Кирилюком Д.В. та застосування наслідків недійсності правочину та постановити нове рішення в цій частині, яким визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за реєстровим № 2335 від 16.12.2016, посвідчений ПН КМНО Кирилюком Д.В. та застосувати наслідки недійсності правочину. Вказує, що оскільки, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є безпосереднім стягувачем заборгованості з ОСОБА_2 у зведеному виконавчому провадженні № 55892589 та відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, окрім, як нерухомого майна, що є предметом оспорюваних договорів - Товариство є заінтересованою особою у розумінні ч. 3 ст. 215 ЦК України, тому дана ситуація свідчить про недобросовісність вчинення даних договорів та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такі договори купівлі-продажу порушують майнові права кредитора, а саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» і направлені саме на недопущення звернення стягнення на зазначене майно. Тому, на думку товариства, зазначені договори купівлі-продажу нерухомого майна були укладені з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, дана ситуація свідчить, що його правова мета є іншою ніж та, що передбачена правочином (реальне відчуження майна іншій особі на платній основі), а тому ці правочини є фіктивним і можуть бути визнані судом недійсними (т. 2 а.с. 43-45зв.).

30.05.2023 ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», в якому зазначено, що суд першої інстанції відмовив у визнанні недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.12.2016 за реєстровим № 2335 та застосування наслідків недійсності правочину, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права в цій частині не є ефективним способом захисту прав позивача як кредитора досліджуваних у розрізі даного спору правовідносин. При цьому, позивачем не уточнено, які саме наслідки недійсності правочину він вважає повним та належним способом захисту порушеного права (т. 2 а.с. 149-154).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 , підтримали свою апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги товариства.

Третя особа: ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просив її задовольнити. Заперечував проти поданої апеляційної скарги товариства та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що товариством обрано неналежний спосіб захисту.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2006 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено Договір дарування квартири, посвідчений ПН КМНО Донькою Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 2471, за умовами якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13-14)

16.02.2007 між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 485-002/07Ф із змінами, внесеними Договором від 26.09.2008, про відкриття кредитної лінії, термін дії до 16.02.2014 (а.с. 25-29, 30-35).

28.02.2007 між ОСОБА_2 (іпотекодавець) та АКБ «Правекс-Банк» (іпотекодержатель) було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 485-002/07Ф із змінами від 26.09.2008, від 06.01.2012, відповідно до якого ОСОБА_2 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед АКБ «Правекс-Банк» за договором про відкриття кредитної лінії №485-002/07Ф від 16.02.2007 та можливих змін та доповнень до нього, передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 36-41).

26.01.2016 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/16280/15 ухвалено рішення згідно якого з ОСОБА_2 на користь АКБ «Правекс-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 485-002/07Ф від 16.02.2007 в сумі 207 544,03 Євро (а.с. 212-215).

19.10.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений ПН КМНО Юніною А.А., зареєстрований в реєстрі за № 3209, за умовами якого ОСОБА_2 передано у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 64-67)

16.12.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений ПН КМНО Кирилюком Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 2335, за умовами якого ОСОБА_3 передано у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 68-70)

Довідкою ПН Шосткинського МНО Сумської області Буйвал Г.В. від 22.11.2016 доводить до відома інформацію щодо несанкціонованого проникнення у її комп`ютер в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а саме: повідомлення, адресовані ГТУЮ у Сумській області, Сумській філії ДП «Національні інформаційні системи», Шосткинському міському відділу поліції ГУ НП України в Сумській області, Нотаріальній Палаті України щодо несанкціонованого проникнення в її комп`ютер 17, 18 жовтня 2016 року, 17.11.2016 та були вчинені від її імені відповідні дії, серед яких: зняття арештів, припинення заборон, припинення договору іпотеки та інше. В цих повідомленнях зазначено одну особу, щодо якої вчинено дію - ОСОБА_6 , по іншим діям вказані реєстраційні номери заяв: 19068177, 19068213, 19090698, 19090744, 19561553, 19561593, 19561617, 19561653, 19561676, 19561699, 19561731, 19561754. Згідно відповіді Шосткинського ГУ НП в Сумській області від 01.12.2016 на дане звернення останні повідомили приватного нотаріуса Буйвал Г.В., що в діях невстановленої особи вбачаються ознаки кримінального правопорушення, а тому матеріали перевірки ЖЕО за № 9934 від 25.11.2016 долучені до матеріалів перевірки ЄРДР за № 0001697 від 02.12.2016 (а.с.15-18).

31.05.2017 між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» (правонаступник АКБ «Правекс-Банк») було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними договорами № 1. До апеляційної скарги позивачем надано копію договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Правекс-Банк» 10.08.2017, з якого вбачається, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за кредитним договором ОСОБА_2 № 485-002/07Ф, однак, право вимоги до ОСОБА_2 по договору іпотеки № 485-002/07Ф від 28.02.2007 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не передавалось (а.с. 224).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, дата формування 16.12.2016 (в день укладення та посвідчення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ), на час укладення вказаного правочину заборон відчуження спірної квартири не було, в іпотеці квартира не перебувала.

За даними Довідки Дніпровського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) від 11.05.2021 № 55828844, у Відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 55892589, до складу якого входить два виконавчих провадження про стягнення боргів з ОСОБА_2 на користь юридичних осіб на загальну суму 1 025 464,63 грн., в склад якого входить виконавче провадження № 55828844 з примусового виконання виконавчого листа № 755/8527/16-ц від 10.03.2017, виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованості в розмірі 1 009 388,71 грн. (а.с. 23)

21.09.2021 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/16280/15-ц замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по цивільній справі № 755/16280/15-ц за позовом ПАТ КБ «Правекс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме, стягувача з ПАТ КБ «Правекс Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 11)

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 27.01.2020 в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до змісту ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Тлумачення ст. 234 ЦК України, свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.10.2016 за реєстровим № 3209, посвідчений ПН КМНО Юніною А.А., оскільки цивільно-правовий договір, зокрема, договір купівлі-продажу квартири від 19.10.2016, використано ОСОБА_2 для уникнення сплати боргу кредитодавцеві, правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», та уникнення виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, що набрало законної сили.

ОСОБА_2 , яка є боржником за кредитним договором від 26.09.2008, відносно якої рішенням суду стягнуто кредитну заборгованість та відкрито виконавче провадження, уклавши договір купівлі-продажу квартири від 19.10.2016, діяла вочевидь недобросовісно та зловживаючи правами стосовно кредитора, оскільки укладено договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Із наведеного можна зробити висновок, що укладення ОСОБА_2 вказаного договору купівлі-продажу квартири відбулось з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаними кредитними зобов`язаннями, зокрема, перед АТ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», за Кредитним договором № 485-002/07Ф від 16.02.2007, та досліджуваний договір укладено ОСОБА_2 за наявності рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення з неї кредитної заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед позивачем, доказів виконання яких не надано суду під час розгляду справи.

Тобто, досліджуваний договір купівлі-продажу від 19.10.2016 за реєстровим № 3209, посвідчений ПН КМНО Юніною А.А., є фіктивним (фраудаторним) правочином, який характеризуються тим, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, та вчинення такого договору слід кваліфікувати як зловживання правом власності, оскільки власник використала правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 16.12.2016, то відмовляючи у задоволенні заявленої вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, оскільки майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, тому власник має право на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками з огляду на те, що позивач не є власником спірного майна, тому у нього відсутні підстави для звернення до суду з позовом про його витребування на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, у зв`язку з чим, позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу недійсним, у даній ситуації, є належним способом захисту.

Таким чином, у зв`язку з тим, що договір купівлі продажу нерухомого майна від 19.10.2016 за реєстровим № 3209, за яким спірна квартира була повернута у власність ОСОБА_3 визнано недійсним, оскільки він був укладений з метою приховання цього майна від звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, тому другий договір купівлі-продажу від 16.12.2016 за реєстровим № 2335, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , також, слід визнати недійсним.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 було подано заяву про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 185).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У статті 262 ЦК України визначено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалі справи, у березні 2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особі: ПН КМНО Юніна А.А., ПН КМНО Кирилюк Д.В. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності. Підставою позову стало незаконне вибуття спірної квартири із іпотеки без волі та згоди іпотекодержателя.

21.02.2019 Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/3678/17 ухвалено рішення, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.07.2019 та постановою Верховного Суду від 07.12.2020, в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: ПН КМНО Юніна А.А., ПН КМНО Кирилюк Д,В. про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності відмовлено (а.с. 216-227)

Із даним позовом товариство звернулось до суду лише у грудні 2021 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Таким чином, позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 25.07.2018 у справі № 522/31199/13-ц (провадження № 61-3872св18), від 10.10.2019 у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13.11.2019 у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

Отже, у спірних правовідносинах, перебіг позовної давності за вимогами банку перервався саме пред`явленням банком у березні 2017 року позову до відповідачів про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, відновлення запису про право власності, з того часу перебіг позовної давності розпочався заново та закінчився у березні 2020 року, а тому на час звернення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду з даним позовом у грудні 2021 року позовна давність сплила, клопотань про визнання причин пропуску строку поважними, позивачем не заявлялось.

З огляду на зазначене та керуючись ч. 2 ст. 264 ЦПК України, апеляційний суд доходить висновку про скасування судового рішення суду першої інстанції з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Самарцевим Ярославом Юрійовичем, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 27 липня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова