Справа №701/576/23
Номер провадження2/701/233/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 10.07.2017 року Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис № 6392 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк", невиплачених в строк відповідно до умов Генеральної угоди від 16 жовтня 2012 року та Розрахунку заборгованості за договором, грошових коштів, у сумі 109 647 грн. 23 коп. (сто дев`ять тисяч шістсот сорок сім грн. 23 коп.), з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту - 35 340 грн. 75 коп.; заборгованості за відсотками - 23 737 грн. 62 коп.; заборгованості з пені та комісії - 32 553 грн. 02 коп.; штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 18 015 грн. 84 коп. Стягнення здійснюється за період з 16 жовтня 2012 року по 14 червня 2017 року. Вищевказаний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у Маньківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ЦМУ МЮ (м. Київ), виконавче провадження № 55110381. Вважає, що виконавчий напис № 6392 від 10.07.2017 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами і як наслідок неправомірне виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису із наступних підстав. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. 16 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та відбулося приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за якими ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 42472,98 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У жовтні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку із тим, що останній не виконує взятих на нього обов`язків. В позові ПАТ КБ "ПриватБанк" вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.10.2012 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , 16.10.2012 року ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 42 472,98 грн., та зобов`язувалась повернути кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та порядку встановлених кредитним договором. Станом на 05.09.2013 року позичальник ОСОБА_1 , мала заборгованість по кредитному договору № б/н від 16.10.2012 року в сумі 45 066,52 грн., яка складається з наступного: 37 694,82 грн., - заборгованість за кредитом; 4 749,48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штраф відповідно до умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн., - штраф (фіксована частина); 2 122,22 грн., - штраф (процентна складова). Отже, до стягнення з ОСОБА_1 , підлягала заборгованість у сумі 45 066,52 грн. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року по справі № 701/1149/13 даний позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 45 066 грн. 52 коп. Станом на момент подачі позовної заяви виконавчий лист № 701/1149/13 виданий 10.12.2013 року на підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 28 листопада 2013 року по справі № 701/1149/13 перебував на примусовому виконанні в Маньківському районному відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження № 48343677. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 26.12.2019 року виконавче провадження № 48343677 було закінчене у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі. Отже, фактично по кредитному договорі № б/н від 16.10.2012 р., уже проводилося примусове виконання за рішенням суду, а тому нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 10.07.2017 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь банку, а також не перевірив позовну давність, чим порушив норми ст. 88 Закону України "Про нотаріат". У даному виконавчому написі сума заборгованості є необґрунтованою, адже вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суму боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено банком одноособово без урахування думки та позиції позичальника, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Нотаріусом не взято до уваги, що ПАТ КБ "ПриватБанк" звертався за захистом своїх порушених прав у Маньківський районний суд Черкаської області та наявність рішення суду, яке набрало законної сили, що свідчить про наявність спору між сторонами, що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з?явилися, але надали суду заяву, згідно якої позов підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., в судове засідання не з?явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

10 липня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.АС., було вчинено виконавчий напис № 6392 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у сумі 109 647,23 грн. (а.с. 10).

Як зазначено у виконавчому написі, дана заборгованість виникла за Генеральною угодою від 16.10.2012 року, укладеною між ОСОБА_1 , та ПАТ КБ "ПриватБанк".

09.11.2017 року в.о. начальника відділу Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гребенюк Л.В., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання зазначеного виконавчого напису, АСВП № 55110381 (а.с. 13).

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає, що сума, яка наразі стягується з позивача на користь відповідача не є безспірною, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості.

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача до суду іншою стороною не надано.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням вимог глави 14 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 року № 296/5, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною на день вчинення виконавчого напису.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих позивачем достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким що не підлягає до виконання підлягають до задоволення.

У відповідності до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги від 17.05.2023 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 08.06.2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 08.06.2023 року.

Представник позивача зазначає, що фактичні судові витрати складаються з усної консультації, збирання доказів, підготовка та складання позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та представництво інтересів у судовому засіданні. Суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу є значно завищеною та неспівмірною із заявленими вимогами в порівнянні із змістом та характером наданої допомоги, а тому до стягнення підлягає сума в розмірі 3000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6392 вчинений 10.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 109 647,23 грн.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: п/і 01001, м. Київ, бул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1073,60 грн., та витрат на професійну правову допомогу в сумі 3000 грн., а всього в розмірі 4073,60 грн., (чотири тисячі сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: п/і 01001, м. Київ, бул. Грушевського, буд. 1Д) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 ) сплачені грошові кошти в сумі 10 293,08 грн., (десять тисяч двісті дев`яносто три гривні 08 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

СуддяА. І. Костенко