Єдиний унікальний номер № 336/1067/23
Провадження № 2/336/1059/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25.07.2023 року місто Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Карабак Л.Г., за участі секретаря судового засідання Нечая О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у залі суду в м.Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказаний позов був поданий до суду 03.02.2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісячно, але не менше рекомендованого Законом 1 цілого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином повноліття.

Ухвалою суду від 08.02.2023 року справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року задля забезпечення прав осіб та неухильного виконання вимог цивільного процесу, суд вважав за необхідне провести перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

До розгляду справи по суті, від відповідача, відзиву на позов, заяв та клопотань не надходило. Позивач просила справу розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки справа неодноразово призначалась до розгляду, сторони повідомлялись про час та місце розгляду справи, однак 25.07.2023 року в судове засідання сторони не з`явились, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що подані разом з позовною заявою та винести заочне рішення на підставі документів, що містяться в матеріалах справи.

У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового процесу в порядку заочного розгляду.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 22.07.2006 року до сих пір, що підтверджується актовим записом № 646 в Книзі реєстрації шлюбів Запорізького міського відділу реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції та Свідоцтвом серії НОМЕР_1 , яке було видане 22.07.2006 року вищевказаним відділом.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в шлюбі народився син - ОСОБА_3 , про що 01.07.2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був складений відповідний актовий запис № 758, підтвердженням чого є відповідний актовий запис та Свідоцтво про народження сина серії НОМЕР_2 , що було видане 01.07.2010 року вказаним відділом.

Неповнолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, позивачем по справі, за адресою: АДРЕСА_1 , а також перебуває на її утриманні.

Як зазначено в позові, відповідач, починаючи з серпня 2022 року, після того, як він залишив позивача з сином і переїхав на інше місце проживання, матеріальну допомогу на утримання спільної дитини добровільно фактично не надає, або якщо й надає, то це - разові невеликі суми, яких явно недостатньо для нормального утримання дитини, іншої участі в утриманні та вихованні дитини відповідач не приймає.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою, там же визначені основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 Основного ЗаконуУкраїни зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналогічно, відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з ч.ч.8 та 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, в силу ч.2 вказаної норми того ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Однак, при цьому, м інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, вказаною нормою передбачено і мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який, за цією нормою, становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Стосовно даного випадку, то, як вважає суд, відповідач працевлаштований і його заробіток є достатнім для того, щоб з цього заробітку на користь позивача на утримання спільного сина був стягнутий саме такий розмір аліментів - 1/4 частина заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше рекомендованого Законом - 1 цілого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідач працює в місті Запоріжжя в КБ «Прогрес».

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги і які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Між позивачем - ОСОБА_1 та фахівцем в області права ОСОБА_4 було укладено Договір про надання правничої допомоги.

Позивачка здійснила витрати на правничу допомогу, що підтверджується вказаним Договором та Актом прийому-передачі виконаних робіт від 02.02.2023 року у розмірі 3500,00 гривень, в якому надано детальний опис виконаних робіт та робіт, що планувалися, оплата яких проведена згідно вказаного Акту в день його складання.

Відповідач, своїм правом на надання заперечень щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, що була надана позивачці, не скористався і жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги фахівця в області права, які підлягають розподілу між сторонами, суду не надав.

Таким чином, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на її користь судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 гривень 00 копійок - що є правомірним розподілом витрат з огляду на задоволення позову в повному обсязі.

З урахуванням положень ст.141 СК України з відповідача також належить стягнути судовий збір на користь держави.

Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше рекомендованого Законом 1 цілого розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у сумі 3500 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Копію заочного рішення надіслати відповідачу не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не будуть подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 25.07.2023 року та датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя: Л.Г. Карабак