Справа №346/4951/22
Провадження №2/346/478/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 липня 2023 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого судді: Валігурської Л.В.
за участю секретаря: Вербіщук О.Д.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду м. Коломия позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
24.11.2022 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Збільшити розмір аліментів визначених рішенням Сєвєродонецького міського суду від 23.09.2015, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 в сумі 2000 гривень щомісячно до його повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 27.08.2011 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Сєвєроденецького міського суду Луганської області від 10.05.2017 шлюб між ними було розірвано, але ще з 2014 року вони спільно з відповідачем не проживають, їх син Велимир знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не бажав брати участь у вихованні сина, перестав телефонувати і проявляти будь-які ознаки батьківської уваги до нього. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.09.2015 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14.11.2014 і до повноліття дитини. Всупереч наведеному відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. Вказує на те, що на ті аліменти, які відповідач повинен виплачувати за рішенням суду від 23.09.2015, неможливо належним чином утримати дитину. У зв`язку з військовими діями на території України, необхідністю зміни місця проживання, втрати роботи, підвищенням цін на товари, продукти, зростанням цін призводить до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти на відповідне харчування, одяг, взуття, навчання, додаткові гуртки. Саме тому їй одній важко утримувати дитину згідно його потреб в зв`язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду. Вважає, що відповідач має можливість надавати грошову допомогу у розмірі 2000 гривень на утримання дитини, оскільки є здоровим та працездатним.
На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ст. ст. 164, 166, 192, 180, 182 СК України.
Відповідач ОСОБА_2 правом подання відзиву не скористався.
ІІ. Процесуальні дії суду у справі.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.03.2023 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які позивачем усунуто 07.04.2023.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.04.2023 клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав у сумі 992,40 гривні. У залученні до участі у розгляді справи в якості третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Коломийської міської ради відмовлено, залучено до участі у справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, який зобов`язано надати висновок щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 .
Ухвалою від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 під час судового розгляду позов підтримала з мотивів, наведених в ньому та просила його задовольнити. Зазначила, що вона з відповідачем до 2014 року проживала в м. Луганськ, проте як почались військові дії з сином виїхала до батьків в м. Сєвєродонецьк, куди відповідач певний час до неї з сином навідувався. Їй відомо, що відповідач з 2019 року виїхав на проживання до АР Крим. За весь цей час відповідач сплачував аліменти на утримання сина періодично і незнаними сумами, тому утворилась заборгованість, на сьогоднішній день взагалі долею сина не цікавиться, як і не надає жодної матеріальної підтримки.
11.07.2023 від позивача ОСОБА_1 поступило клопотання, в якому вона просить завершити судовий розгляд за її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його участі не заявляв, заперечень проти позову не надав, тому на підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи.
Під час судового засідання 11.07.2023 представник третьої особи заявлені позовні вимоги підтримала, вважала їх такими, що мають задоволені, оскільки це відповідатиме інтересам малолітньої дитини.
Малолітній ОСОБА_5 пояснив, що свого батька не пам`ятає, оскільки зі слів мами знає, що бачив його востаннє як був дуже маленьким, тому навіть не зміг би цього впізнати, оскільки не знає як виглядає. Батько йому за весь час жодного разу навіть не телефонував, а його вихованням займається лише мама.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.05.2017, шлюб зареєстрований 27.08.2011 Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №548, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 23.09.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2014 і до повноліття дитини.

Відповідно до довідок від 27.04.2022 №2616- та №2616- позивач та її малолітня дитина зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та проживають, як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19.06.2023 №143, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5 .

За змістом акту обстеження умов проживання від 24.04.2023, складеного комісією у складі завідувача сектору ССД О. Грицко, головних спеціалістів сектору ССД О. Тростянецької та Л. Бирчак сім`я ОСОБА_1 зареєстрована як ВПО на території м. Коломия. Син ОСОБА_4 навчається, умови проживання добрі, заборгованість по аліментах становить 39904 гривні.

Згідно роз`яснення Луганського відділу державної виконавчої служби у Луганському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.04.2023 за №1730 у них на виконанні знаходиться виконавчий лист №428/7003/14-ц, виданий 21.12.2015 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.11.2014 і до повноліття дитини. Відповідно ж до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП №53264862 станом на 19.04.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 18.04.2023 за період з 01.01.2019 по 01.04.2023 становить 139904 гривні, що перевищує суму відповідних платежів за три місяці. У свою чергу щомісячний розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача станом на серпень 2023 року становить 3066,50 гривень.

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він в тому числі ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Частинами 4-5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №686/16892/20 від 03.08.2022 у справі №306/7/20 від 07.12.2022 у справі №562/2695/20 від 11.01.2023 у справі №461/7447/17.

Таким чином, суд має встановити усі фактичні обставини і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №465/3694/14-ц (провадження №61-36265св18). Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного суду від 07.02.2019 у справі №713/63/17 (провадження №61-27680св18).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява №39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини не виконує, його життям та здоров`ям не цікавиться, допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, про що свідчить розрахунок заборгованості по них, а тому суд дійшов висновку, виходячи з інтересів дитини, про доцільність позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх

дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Отже, враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним, а тому у зв?язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов?язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Оцінюючи досліджені судом докази, суд прийшов до висновку, що фактично позивач заявивши вимогу про зміну способу стягнення аліментів, просить зменшити їх розмір, оскільки станом на квітень 2023 року до стягнення з відповідача нараховується 3066,540 гривень, тоді як заявлена вимога становить 2000 гривень, що очевидно не свідчить про збільшення суми стягуваних аліментів, крім того буде суперечити дійсним інтересам малолітньої дитини, а тому у задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині слід відмовити.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При такому вирішенні позову, з урахуванням того, що позивач ухвалою суду звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 137-141, 247, 259, 263, 265, 274-284, 288, 289, 354-355ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганськ.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в рахунок відшкодування судового збору 992 (дев`ятсот дев`яності дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено «31» липня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , згідно довідки від 27.04.2022 №2616- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП не відомо, зареєстроване місце проживання не встановлено, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області, місцезнаходження: пр. Михайла Грушевського, 1, м. Коломия, Івано-Франківська область, .

Суддя: Людмила ВАЛІГУРСЬКА