Постанова

Іменем України

01 серпня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10771/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 19 квітня 2023 року

в складі судді Янченка А. В.

у цивільній справі №369/2953/22 Києво-Святошинського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Феодосійської сільської ради Обухівського району Київської області

про визнання протиправним та скасування рішення, свідоцтва органу місцевого самоврядування, рішення та запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно

У С Т А Н О В И В:

18 лютого 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що реєстрація за відповідачем права власності на будинок АДРЕСА_1 з порушенням вимог ст. 335 ЦК України, унеможливлює визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_2 в цьому ж будинку за набувальною давністю, звернулася до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради №63/8 від 12.06.2009 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 06.07.2009;

2) визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1102, в книзі № 20 від 09.07.2009 за територіальною громадою с. Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради на будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 27708497;

3) скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1102, в книзі №20 від 09.07.2009 за територіальною громадою с. Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради на будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 27708497.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21.01.1990 вона працює в Хотівському академічному ліцеї імені Левка Лук`яненка на посаді вчителя української мови. У зв`язку з тим, що на той час власного житла на території села Хотів не мала, за сприяння керівництва ліцею, Хотівська сільська рада надала дозвіл на її вселення разом із сім`єю до квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі вона проживає з 1994 року разом зі своїм сином, а зареєстрована з 27.11.2002. Проживаючи в квартирі, добросовісно сплачує витрати за спожиті комунальні послуги, підтримує квартиру в належному стані. Вважала, що за таких обставин вона є безперервним користувачем квартири більше ніж 26 років.

Вказувала, що від Хотівської сільської ради отримала інформацію про те, що квартира, в якій вона проживає, немає власника та не перебуває у комунальній власності. В подальшому вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і в цій справі відповідач заперечив проти позову, надавши докази того, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за Хотівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради №63/8 від 12.06.2009.

Позивачка вважала, що дане рішення сільської ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки суперечить вимогам ч. 2 ст. 335 ЦК України. Також посилалася на те, що в цьому рішенні Хотівської сільської ради міститься посилання на ст. 15 Закону України "Про власність", який станом на 12.06.2009 вже втратив свою чинність.

На думку позивачки, про протиправність рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради №63/8 від 12.06.2009 теж свідчить той факт, що відповідач у своєму листі від 12.02.2020 повідомив їй та чітко зазначив, що квартира АДРЕСА_1 не має власника. У зв`язку з даними обставинами вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав та подав відзив. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що позивачка помилково робить висновок, що квартира АДРЕСА_1 немає власника та не перебуває в комунальній власності, так як відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2009 право власності за Хотівською сільською радою зареєстровано на весь службовий житловий будинок АДРЕСА_1 за вище вказаною адресою, без розбивки на квартири.

Також вказував, що протягом тривалого часу будинком АДРЕСА_1 розпоряджалася Хотівська сільська рада та використовувала цей будинок, як службовий, для розміщення та реєстрацію осіб, які працювали у комунальних закладах освіти, були не місцеві та не мали можливості придбати власне житло. З дозволу сільської ради ОСОБА_1 , чого остання не заперечує, вселилася у квартиру АДРЕСА_2 в даному будинку, а тому є безпідставними твердження позивачки про те, що їй невідомо, що вона користується чужою річчю.

Акцентував увагу, що за таких обставин посилання позивачки на положення ст. 335 ЦК України є безпідставним, так як будинок не був безхазяйним і власник був відомий.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірний будинок не був безхазяйним та його власник був відомий, оскільки проігнорував, що згідно доказів наявних у справі будинок побудовано в 1958 році, а право власності на цей будинок відповідач зареєстрував лише в 2009 році.

Суд встановив обставини, які є недоведеними, а саме, що право користування спірною кватирою у позивача виникло на підставі ордеру на вселення, виданого Хотівською сільською радою, тоді як такі докази в матеріалах справи відсутні, оскільки такий ордер і не видавався.

Суд не врахував, що була відсутня підстава для видачі оскаржуваного свідоцтва серії НОМЕР_1 від 06.07.2009, так як відсутнє рішення про включення квартири АДРЕСА_2 до числа службових, а в рішенні №63/8 від 12.06.2009, яке стало підставою для видачі свідоцтва, є лише посилання на ст. 15 "Одержання громадянином у власність квартири та іншого майна" Закону України "Про власність", який станом на червень 2009 року втратив свою чинність.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилалася на те, що суд в порушення вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України долучив до матеріалів справи заперечення відповідача, до яких додано нові письмові докази. Дані заперечення разом з письмовими доказами подані відповідачем з пропуском строку та без відповідного клопотання про поновлення такого строку на їх подання, що проігноровано судом. На думку позивачки, таке є порушенням принципу рівності сторін, що закріплений в ч. 2 ст. 12 ЦПК України.

За наведених обставин, просила скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працює в Хотівському академічному ліцеї імені Левка Лук`яненка Києво-Святошинської районної ради Київської області на посаді вчителя української мови та літератури з 01.12.1990, що підтверджується довідкою №244 від 04.11.2020, виданою Хотівським академічним ліцеєм імені Левка Лук`яненка Києво-Святошинської районної ради Київської області.

Станом на 01.12.1990 ОСОБА_1 не мала свого житла на території села Хотів. За сприяння керівництва Хотівського академічного ліцею імені Левка Лук`яненка, Хотівська сільська рада надала дозвіл на її вселення разом з сім`єю до квартири АДРЕСА_1 .

З 27 листопада 2002 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №63/8 від 12.06.2009 «Про визнання права власності на службовий житловий будинок за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради», вирішено: визнати належність і право комунальної власності на службовий жилий будинок, загальною площею 148,9 кв.м., житловою 89,2 кв.м., в АДРЕСА_1 за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради; оформити свідоцтво про право власності на службовий жилий будинок, загальною площею 148, 9 кв.м., житловою 89,2 кв.м., в АДРЕСА_1 , за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради; державному підприємству Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради провести реєстрацію свідоцтва про право власності на службовий жилий будинок, загальною площею 148,9 кв.м., житловою 89,2 кв.м., в АДРЕСА_1 , за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 06.07.2009, територіальна громада сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Форма власності - комунальна. Частка 1/1.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначила, що квартира АДРЕСА_1 є безхазяйною річчю, оскільки до прийняття оскаржуваного рішення Хотівської сільської ради, на підставі якого за відповідачем визнано право власності на спірну квартиру, дана квартира не мала власника та не перебувала у комунальній власності. А визнання права власності на безхазяйну річ за чітко визначеною процедурою і лише в судовому порядку, а не за власним рішенням, як було вчинено відповідачем. Тому, на думку позивачки, рішення виконкому сільської ради та видане на його підставі свідоцтво про право власності підлягають обов'язковому скасуванню.

Також, на думку позивачки, про протиправність оспорюваного рішення сільської ради свідчить і той факт, що в цьому рішенні міститься посилання на положення Закону України "Про власність", який на день прийняття рішення (12.06.2009) вже втратив свою чинність.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

З наведеного слідує, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що відповідачем порушено порядок реєстрації права власності на безхазяйну річ та у зв'язку з цим таке рішення є протиправним, то саме на нього покладено обов`язок надати докази на підтвердження видачі того, що спірне нерухоме майно є безхазяйною річчю.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не надала належних доказів того, що будинок АДРЕСА_1 є безхазяйною річчю. Так, в підтвердження тієї обставини, що будинок є безхазяйною річчю, ОСОБА_1 , окрім іншого, до позовної заяви долучила оспорювані рішення виконкому сільської ради від 12.06.2009, свідоцтво про право власності, докази реєстрації за відповідачем права власності на будинок, а також листування між нею та компетентними органами щодо правового статусу спірного будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦК України, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до оціночного акту Інвентаризаційної справи №1523 на будинок АДРЕСА_1 , будинок збудований у 1958 році (а. с. 130, 139). Цей будинок перебував на балансі відділу освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації.

Згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та спору, станом на 03.06.2008 була визначена балансова вартість будинку АДРЕСА_1 , що також підтверджується оціночним актом (а. с. 118-125).

Відповідно до плану вказаного будинку станом на 03.06.2008 були узаконені переобладнання приміщень, а відповідно до оспорюваного рішення виконавчого комітету №63/7 від 12.06.2009 вирішено узаконити виконане переобладнання в службовому приміщенні та збільшення житлової площі у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 140-141).

Рішенням Києво-Святошинської районної ради №252-23-V від 24 грудня 2008 року вирішено передати житловий будинок в АДРЕСА_5 до комунальної власності територіальної громади села Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Хотівської сільської ради №115 від 17 січня 2009 року було вирішено прийняти в комунальну власність будинок вчителя в АДРЕСА_1 із зазначенням балансової вартості (а. с. 134).

Згідно Акту прийому-передачі від 28 січня 2009 року, житловий будинок вчителя в АДРЕСА_5 передано з балансу відділу освіти Києво-Святошинської районної державної адміністрації до комунальної власності територіальної громади села Хотів Києво-Святошинського району Київської області (а. с. 135).

Згідно довідки №532, виданої виконкомом Хотівської сільської ради, змінилася нумерація службового будинку в АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_6 (а. с. 133).

В подальшому, як вже вказувалося вище, рішенням Виконавчого комітету Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №63/8 від 12.06.2009 «Про визнання права власності на службовий житловий будинок за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради» визнано належність і право комунальної власності на службовий жилий будинок, загальною площею 148,9 кв.м., житловою 89,2 кв.м., в АДРЕСА_1 за територіальною громадою сіл Хотів, Круглик, Кременище Києво-Святошинського району в особі Хотівської сільської ради, на підставі чого 06.07.2009 видано свідоцтво про право власності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість аргументів позивача про безхазяйність спірного будинку та порушення сільською радою порядку реєстрації права власності на цей будинок, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив обставини, що право користування спірною квартирою у позивачки виникло на підставі ордеру про вселення, тоді як такий ордер не видавався, не спростовують висновку суду про недоведеність обставин безхазяйності будинку, а відтак і не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та долучив до матеріалів справи заперечення відповідача разом з новими доказами, які подані з пропуском строку та без відповідного клопотання про поновлення такого строку, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву.

Позивачка, керуючись своїм правом, визначеним ст. 179 ЦПК України подала відповідь на відзив, в якому виклала свої аргументи незгоди з відзивом відповідача.

В свою чергу, як то передбачено ст. 180 ЦПК України відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦПК України, у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

В частині третій статті 180 ЦПК України визначено, що до заперечення застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п'ятою статті 178 цього Кодексу. В свою чергу, зокрема ч. 5 ст. 178 ЦПК України передбачено, що до відзиву додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

Зі змісту заперечень відповідача вбачається, що останні ґрунтуються на тому, що спірний будинок не є безхазяйною річчю, оскільки перебував на балансі у відділ освіти та в подальшому на підставі акту прийому-передачі був переданий до комунальної власності територіальної громади села Хотів. До заперечень відповідачем долучено відповідні докази, які вказують на обставини, зазначені в запереченнях.

З наведеного слідує, що судом першої інстанції надані відповідачем письмові заперечення на відповідь на відзив з долученими письмовими доказами прийнято з дотриманням норм процесуального закону та відповідно такі докази обґрунтовано взято до уваги при ухваленні рішення.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про те, що прийняття судом заперечень відповідача з долученими письмовими доказами є порушенням принципу рівності сторін, який закріплено в ч. 2 ст. 12 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновку суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Поруч з цим, колегія судді вважає за необхідне зазначити, що згідно положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Крім цього, слід враховувати і той факт, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 03 серпня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська