20.07.2023 Справа № 363/3491/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Бобрової Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною власністю, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона 13.08.2022 року отримала у подарунок від свого чоловіка ОСОБА_5 1/2 частину будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стала співвласницею частки спільного майна. Іншою співвласницею цього будинку є відповідач по справі ОСОБА_3 . Будинок, яким сторони спільно володіють складається з кухні 11,6 кв.м., житлової кімнати (1)-9,8 кв.м, житлової кімнати (2)-10,0 кв.м., житлової кімнати (3)-18,9 кв.м., житлової кімнати (4)-18,0 кв.м., веранди (1)-7,5 кв.м, веранди (2)-4,7 кв.м., кладової 3 кв.м., сіни - 8,3 кв.м., загальна площа будинку складає 91,8 кв.м.

Позивач зазначила, що до моменту укладання договору дарування її чоловік не користувався своєю часткою спільного сумісного майна, а відповідач самостійно без його згоди захопила переважну більшість житлових і допоміжних приміщень, тобто користується 2/3 частинами загальної площі будинку. Тому вважає такий розподіл будинку неприйнятний та не справедливий, та таким який порушує її права та законні інтереси.

На підставі вищевикладеного, просить суд надати позивачу право у користування житлову кімнату (2) площею 10,0 кв.м., житлову кімнату (3) площею 18,9 кв.м., кладову, 3 кв.м , веранду площею 4,7 кв.м., при цьому надавши право користування відповідачу - житлову кімнату (1) площею 9,8 кв.м, житлову кімнату (4) площею 18 кв.м., а також сіни - 8,3 кв.м., кухню площею 11,6 кв.м, веранду площею 7,5 кв.м. житлового будинку, який належить сторонам у рівних частках та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.11.2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

30.01.2023 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначеного досудового розгляду по суті.

Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався і на час розгляду справи по суті, відзиву до суду не подав.

Натомість, в судовому засіданні 20.07.2023 року відповідач ОСОБА_3 надала суду письмові пояснення, в яких заперечила проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що позивач ніколи не зверталася до відповідача з пропозицією узгодити порядок користування спільним майном. Жодних конфліктних ситуацій між сторонами не виникало та в позасудовому порядку позивач не зверталася з вказаною вимогою до відповідача. Тому вважає, що на момент розгляду справи порушення, невизнання або оспорювання житлових прав позивача як співвласника спірного житлового будинку з боку відповідача відсутні. Наголошує, що спірне домоволодіння складається не лише з самого житлового будинку, а із надвірних господарських споруд і будівель, відносно яких позивач позовні вимоги не заявляє. Відповідач заперечує щодо встановлення порядку користування житловим будинком у спосіб, заявлений у позові. Натомість для з`ясування обставин щодо можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком та виділення відповідних житлових приміщень та надвірних будівель і споруд у даному нерухомому майні, необхідні спеціальні знання, без яких встановити такі обставини неможливо. Висновків експертів із цих самих питань позивачем не надано. Клопотань та заяв про призначення відповідної судової будівельно-технічної експертизи також позивачем не заявлено під час розгляду справи. Крім того, відповідач зазначила, що звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про визнання договору дарування 1/2 частини спірного житлового будинку недійсним.

Позивач та її представник адвокат Росинець О.В. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач та її представник адвокат Приходько І.А. заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав наданих письмових пояснень та просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивач та її представника, відповідача та її представника оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

13.07.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, згідно умов якого дарувальник ОСОБА_5 передав, а обдаровуваний ОСОБА_1 прийняла у власність 1/2 частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони подружжя.

З пункту 2 даного Договору вбачається, що відчужувана 1/2 частка у праві власності на житловий будинок належить дарувальнику на підставі договору дарування, посвідченого 28.10.1995 року Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4085.

Інша 1/2 частка у праві власності на спірний житловий будинок належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі вказаного договору дарування посвідченого 28.10.1995 року Голуб Л.А., приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 4085, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2022 року.

Згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 24.04.2007 року, складений КП «Вишгородське БТІ», інвентаризаційна справа 1860, реєстраційний номер 18987406, вбачається, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 складається з: кухні 11,6 кв.м., житлової кімнати (1)-9,8 кв.м, житлової кімнати (2)-10,0 кв.м., житлової кімнати (3)-18,9 кв.м., житлової кімнати (4)-18,0 кв.м., веранди (1)-7,5 кв.м, веранди (2)-4,7 кв.м., кладової-3 кв.м., сіни-8,3 кв.м., загальна площа будинку складає 91,8 кв.м., житлова площа - 56,7кв.м.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 4, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 328ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За приписами статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

За статтею 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників, або законом.

Згідно з ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у справі спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користуванням майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласникам порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Відтак, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов`язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпоряджання спільним майном, то вони передбачені у ст.ст. 364, 367 ЦК України, як спроба реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України. Умова не є обов`язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Під час розгляду справи встановлено, що існує обставина, котра характеризується наявними неприязними стосунками у сторін по справі, через що досягти домовленості з приводу користування спірним домоволодінням сторони у позасудовому порядку не спромоглися.

Відповідач заперечує щодо встановлення порядку користування житловим будинком у спосіб, зазначений у позові.

Натомість, для з`ясування обставин щодо можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком та виділення відповідних житлових приміщень у даному нерухомому майні, що безумовно має значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити такі обставини неможливо.

При цьому, позивачем не надані суду відповідні висновки експертів із цих самих питань.

Відповідно до п. 5.1 Розділу ІІ Науково-Методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, до основних завдань будівельно-технічної експертизи також відноситься визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.

Під час розгляду справи стороною позивача не заявлено клопотань про призначення і проведення відповідного виду експертизи для з`ясування обставин щодо можливих варіантів встановлення порядку користуванням житловим будинком.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для встановлення порядку користування житловим будинком саме у запропонованому позивачем варіанті.

Встановити порядок користування житловим будинком та виділення у користування кожному із співвласників приміщення, які будуть відповідати за розміром частці кожного зі співвласників у вказаному майні не виявляється можливим, за відсутності відповідного висновку експерта.

Домовленості між співвласниками щодо відступу від засад відповідності між розміром частки у праві та розміром частки у майні відсутні.

Таким чином, позивачем не виконано, передбаченого ст. 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, таким чином, встановлення запропонованого позивачем порядку користування житловим будинком не відповідає вимогам закону та порушує права сторін.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладено на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 356, 357, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 258, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком, що є спільною власністю відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ).

Суддя О.Д. Рудюк