Справа № 454/589/22
Провадження № 2/459/418/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Грабовського В.В.,

з участю секретаря судового засідання Маїк А.В.,

представник позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2022 позивач звернулася до Сокальського районного суду Львівської області з позовом, у якому просила, з урахуванням заяви про зміну предмета позову та заяви про уточнення позовних вимог, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 легковий автомобіль Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0; поділити вищевказаний автомобіль, визначивши за відповідачем право власності на зазначене майно; стягнути із ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію в розмірі частини вартості легкового автомобіля Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0. у розмірі 140675,00 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що вона перебуває з відповідачем шлюбі, який зареєстровано 16.07.2015. Спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини припинені, на розгляді Сокальського районного суду Львівської області перебуває справа про розірвання шлюбу між сторонами. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано вищевказаний автомобіль, однак вона з 2021 року позбавлена можливості ним користуватися.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 06.09.2023 справу передано на розгляд Червоноградського міського суду Львівської області.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

24.10.2022 відповідачем подано зустрічну позовну заяву, у якій просив: визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 придбане за час шлюбу рухоме майно та розділити його, а саме: матрац, вартістю 9000 грн, диван, вартістю 20000 грн, порохотяг, вартістю 5000 грн, ноутбук, вартістю 10 000 грн, телевізор, вартістю 10000 грн, журнальний стіл, вартістю 5000 грн, пральну машину, вартістю 10000 грн, м`ясорубку, вартістю 5000 грн, шафу, вартістю 10000 грн, комод, вартістю 2000 грн, обручку золоту, вартістю 10 000 грн, на загальну суму 96 000 грн; визнати за ОСОБА_4 право власності на зазначене майно; стягнути з ОСОБА_4 на його користь компенсацію за частки вищевказаного спірного майна в розмірі 48 000 грн; стягнути з ОСОБА_4 на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн, та сплачений судовий збір. На обґрунтування позову зазначив, що з ОСОБА_4 перебував у шлюбі, який зареєстровано 16.07.2015. Рішенням Сокальського районного сулу Львівської області від 11.02.2022 шлюб між сторонами розірвано. За період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 ними було придбано зазначене вище рухоме майно, яке перебуває у користуванні останньої.

31.10.2022 ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, у якій просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 . Вказав, що автомобіль був придбаний за час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, однак не за спільні кошти подружжя. Перед придбанням спірного автомобіля, ним було продано транспортний засіб, який належав йому на праві особистої приватної власності, оскільки був куплений за власні кошти до реєстрації шлюбу. Крім цього, зазначив, що розмір компенсації, яку просить стягнути з нього позивачка є необґрунтованим. Автомобіль був купленим з ознаками аварійних пошкоджень, кошти на ремонт транспортного засобу витрачав особисті, оскільки в той час не проживав разом із ОСОБА_4 та не вів з останньою спільного господарства.

17.01.2023 ОСОБА_4 подала відзив на зустрічну позовну заяву, у якій просила відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 . Вказала, що всі речі домашнього вжитку, які були придбані спільно та вказані у зустрічній позовній заяві залишилися у користуванні ОСОБА_2 . Обручка є її особистою власністю. Ремонт транспортного засобу здійснювали за спільні кошти подружжя. У період перебування у шлюбі з відповідачем працювала та отримувала дохід.

23.01.2023 ОСОБА_2 подав заперечення на заяву про зміну предмета позову та відповідь на відзив, у яких вказав, що позивач не надала доказів про ринкову вартість подібного за технічними характеристиками автомобіля, не надала своєї письмової згоди на придбання спірного транспортного засобу, відповідно до декларації автомобіль куплено за 64616,74 грн, кошти на ремонт якого, витрачав особисті.

У судовому засіданні представник позивача вимоги первісного позову з урахуванням заяви про зміну предмета позову та заяви про уточнення позовних вимог підтримав з підстав, вказаних у зазначених заявах, у задоволенні зустрічного позову заперечив, вказавши, що речей побутового вжитку та побутових приладів сторони спільно не купували. Просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Відповідач у судовому засіданні вимоги первісного позову визнав частково, в частині визнання транспортного засобу спільним майном подружжя та стягнення на користь ОСОБА_4 грошової компенсації за автомобіль, вирахувавши із суми такої компенсації його особисті кошти, отримані за продаж транспортного засобу, який перебував у його особистій приватній власності та вартості об`єктів, у зв`язку з якими пред`явлений зустрічний позов, який підтримав в повному обсязі. Заперечив щодо стягнення з нього понесених позивачем судових витрат.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог за первісним позовом та відмову у задоволенні зустрічного позову з огляду на таке.

Установлено, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 11.02.2022 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16.07.2015, що підтверджується копією цього рішення.

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру № 4646 від 05.07.2023 за ОСОБА_5 14.05.2008 року був зареєстрований автомобіль марки Volkswagen Trasporter, кузов № НОМЕР_2 , який був ним відчужений 13.06.2020.

Згідно із повідомленням Територіального сервісного центру № 4646 від 27.10.2022 року автомобіль марки Volkswagen Transporter, кузов № НОМЕР_2 , був проданий ОСОБА_5 13.06.2020 року за договором купівлі-продажу за ціною 50000,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу легковий автомобіль Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_2 21.08.2020.

Згідно із висновком експерта № 0930/23 судово-транспортної експертизи від 31.05.2023 ринкова вартість автомобіля Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент дослідження становить 281350,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України (далі - ЦК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 2 ст. 57 СК встановлено, що особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Статтею 71 СК встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

При цьому судом враховано, що відповідно до правових позицій та висновків, які були висловлені Верховним Судом України в постановах по справах: № 6-612цс15 від 01 липня 2015р., № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015р., № 6-241цс15 від 16 грудня 2015р., №6-801цс16 від 07 вересня 2016р. №6-846цс16 від 12 жовтня 2016р., № 6-1568цс16 від 07 грудня 2016р., № 6-399цс17 від 05 квітня 2017р. належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 17.08.2022 у справі № 545/2396/20 (61-4894св22).

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки відповідачем не подано доказів на підтвердження факту, часу та вартості придбання майна, зазначеного у зустрічному позові, крім золотої обручки, а представник позивача заперечив факт придбання такого майна, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог за зустрічним позовом, крім обручки, у зв`язку з недоведеністю відповідачем обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог.

Позивачем визнано факт купівлі золотої обручки за час перебування у шлюбі з відповідачем, однак така відповідно до ч. 2 ст. 57 СК є річчю індивідуального користування, а тому є її особистою приватною власністю, що виключає задоволення зустрічного позову у цій частині на зазначеній підставі.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами визнано, що легковий автомобіль Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, кузов № НОМЕР_2 чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , набутий ними за час шлюбу і такий є спільною сумісною власністю подружжя, а отже позов в цій частині підлягає задоволенню.

Ураховуючи те, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, їх згоду на поділ автомобіля у спосіб визнання за відповідачем права власності з присудженням позивачеві грошової компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про поділ автомобіля, визнання за відповідачем права власності на нього та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації її частки у праві спільної власності на це майно.

Суд вважає обгрунтованими доводи відповідача про те, що у вартість придбання спірного автомобіля ним було передано 50000 грн, які належали йому на праві особистої приватної власності, отримані від продажу набутого ним до шлюбу автомобіля марки Volkswagen Transporter, що мало місце незадовго до часу придбання спільного майна.

Тому зазначена сума коштів не є об`єктом права спільної сумісної власності сторін й при визначенні позивачеві розміру грошової компенсації замість її частки у праві спільної власності на автомобіль, яка становить , на таку суму необхідно зменшити зазначену в експертному висновку вартість автомобіля.

Отже, грошова компенсація позивача становить 115675,00 ((281350,00-50000,00)/2) грн.

Враховуючи часткове задоволення первісного позову та часткове визнання його відповідачем, керуючись положенням частини 3 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 289,02 грн сплаченого судового збору та на користь держави 414,36 судових витрат.

Також із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% витрат, понесених на проведення експертизи, що становить 925,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України) .

Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.

На підтвердження розміру таких витрат позивачем надано: договір про надання юридичних послуг від 09.06.2021; квитанцію до прибуткового ордеру №80 від 09.01.2023 на суму 50000 грн; акт виконаних робіт від 09.01.2023.

Враховуючи часткове задоволення позову та те, що відповідачем не спростовано понесення позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката, виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 274, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 легковий автомобіль Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0.

Поділити між сторонами вищезазначене майно.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі частини вартості легкового автомобіля Volkswagen Jetta, 2015 року випуску, чорного кольору, д.н.з НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2,0. у розмірі 115675,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовити.

У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 289,02 грн судового збору, 2500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 925,00 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 414,36 грн судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 (і.н. НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення виготовлено 28.07.2023

Суддя: В. В. Грабовський