Справа № 352/817/23
Провадження № 22-ц/4808/886/23
Головуючий у 1 інстанції Олійник М. Ю.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 17 травня 2023 року під головуванням судді Олійника М.Ю. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 21.09.2021 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у Тисменицькому відділі реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 30, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 .

Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є малолітнім, проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 01 березня 2022 року Тисменицьким відділом реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вона та син зареєстровані і проживають по АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_3 є малолітнім, потребує матеріальної допомоги.

Через різні погляди на життя, різні спільні життєві бачення та інтереси, між нею та відповідачем склались взаємовідносини, які привели до роздільного проживання, у зв`язку з чим вона з дитиною проживають окремо.

Нею 19.04.2023 подано позовну заяву до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про розірвання шлюбу.

Дитина знаходиться на її повному утриманні та вихованні, а її доходів не вистачає для забезпечення належного рівня життя дитини, придбання продуктів харчування, одягу, взуття, предметів першої необхідності та підтримання фізичного розвитку сина.

На цей час відповідач працює у ТОВ «Електролюкс Україна» та має достатній заробіток. Стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей він не має, батьки на його утриманні не перебувають.

Просила ухвалити рішення, яким стягувати з ОСОБА_4 аліменти на її користь на утримання малолітньої дитини сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 5 000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що у позовній заяві нею було заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітнього сина саме у твердій грошовій сумі - 5 000 грн. Однак суд першої інстанції при ухваленні рішення вийшов за межі заявлених позовних вимог та ухвалив рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Тому незрозуміло з яких позовних вимог виходив суд при прийнятті відповідного рішення.

Суд першої інстанції порушив вимоги ч.3 ст.181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В будь-якому випадку, відповідно до вимог вищевказаної статті право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів взяв до уваги розмір заробітної плати відповідача тільки встановленої станом на 01.01.2023, вказавши, що з 01 січня 2023 року базовий місячний оклад відповідача піднятий на 20% і складає 167 908 грн, що повністю не узгоджується із матеріалами справи, є незрозумілим, надуманим та свідчить про формальний підхід суду до розгляду справи. Відповідно до додатку №11 до трудового договору № 65/2017 від 19 липня 2017 року з 01 січня 2023 року базовий місячний оклад ОСОБА_2 піднятий на 20% і складає 16 708,00 грн.

Апелянтка зазначає, що в рішенні суду не згадується про її позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Зокрема, у рішенні не зазначено того, що її вимогою є стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі.

Також судом не враховано тих обставин, що дитина малолітнього віку, яка росте, відповідно їй потрібно купувати новий одяг, взуття, засоби гігієни та й харчувати дитину. Відповідно на забезпечення гідного рівня життя дитини та її належного розвитку, витрачається значні кошти.

Вважає, що суд першої інстанції не виконав вимог законодавства щодо дотримання та забезпечення якнайкращих інтересів дитини її гармонійного та інтелектуального розвитку. При вирішенні цього спору судом не враховано факту ухилення відповідача від будь-якої участі в утриманні дитини протягом останнього року та його вихованні. Також, судом першої інстанції не враховано, що крім неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у відповідача немає інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Його стан здоров`я, молодий вік та майновий стан, який останнім часом не погіршився, а навпаки покращився, дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі 5 000 грн, а тому суд неправильно визначив розмір аліментів.

Апелянтка зазначає, що на даний час у зв`язку із введеним в дію воєнного стану, відповідач отримує нестабільний заробіток, оскільки ТОВ «Електролюкс» як підприємство періодично призупиняє роботу, що викликано відсутністю технічних умов, необхідних для виконання роботи в силу обставин, які склалися на території України. На своєму утриманні відповідач більше нікого не має, тому вона як позивач маю право вибору способу стягнення аліментів, що у цьому випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище.

За вищевказаних обставин вважає, що є обґрунтовані підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Просить скасувати рішення першої інстанції, постановити нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі - 5 000 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 21.09.2021 Тисменицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_7 ) (а.с. 8).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 01 березня 2022 року, актовий запис №28 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Відповідно до додатку №11 до трудового договору №65/2017 від 19 липня 2017 року ОСОБА_2 працює в ТОВ «Електролюкс Україна» і з 01 січня 2023 року його базовий місячний оклад піднятий на 20 % і складає 16 708 грн (а.с. 20).

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно вказав, що право вибору стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі в цьому випадку виключно належить позивачу, оскільки саме з нею проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Задовольняючи позов ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував розмір щомісячного доходу ОСОБА_2 на час розгляду справи і дійшов висновку про визначення розміру аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. Вказаний розмір аліментів, на думку суду, відповідає обставинам справи, інтересам та потребам дитини і є достатнім для забезпечення належних умов її фізичного, морального та соціального розвитку. Крім того, такий розмір є співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.

Однак, визначаючи розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Незважаючи на те, що позивач просила стягувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі, суд стягнув аліменти у частці від доходу.

Суд першої інстанції без урахування норм закону, що підлягали застосуванню, вийшов за межі позовних вимог і з власної ініціативи визначив спосіб та розмір стягнення аліментів з відповідача, який не просила у позові позивачка.

Спосіб стягнення аліментів на дитину та його вибір законодавець визначив за стягувачем, тобто позивачкою, а тому в суду першої інстанції не було підстав стягувати аліменти у частці від доходу.

При цьому слід зазначити, що присудження аліментів у частці від доходу залежать виключно від волевиявлення одержувача та пов`язується з його диспозитивним правом на вибір способу присудження аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі).

Відповідно до вимог ч. 2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неправильним застосування норм матеріального правата порушив норми процесуального права, вийшовши за межі позовних вимог, оскільки позивачем були заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, однак суд самостійно обрав інший спосіб стягнення аліментів, ніж просила позивачка.

Виходячи із рівності прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, їх обов`язок в однаковій мірі нести тягар утримання дитини. Законом гарантований мінімальний рівень аліментів одного з батьків на рівні, не нижчому 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цей розмір застосовується в тих окремих випадках, коли існують об`єктивні обставини, які свідчать про неможливість стягнення аліментів у більшому розмірі. Такі об`єктивні обставини мають бути підтверджені певними доказами про стан здоров`я відповідача і витрати на лікування, про неможливість працевлаштування і обмеження щодо виконання певних видів робіт, про наявність інших утриманців і витрати на їх утримання тощо.

У ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року для дітей віком до 6 років установлено прожитковий мінімум на місяць у розмірі 2 272 гривні.

Аналізуючи зазначені норми закону, колегія суддів виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

Однак таке забезпечення є мінімальною гарантією утримання дитини, застосування якої можливе за певних об`єктивних обставин, підтверджених відповідними доказами і інтереси дитини і її право на достатній рівень матеріального забезпечення не можуть бути обмежені рівнем цієї мінімальної гарантії, а аліменти можуть бути стягнені з одного із батьків і в більшому розмірі, зокрема і наближеному до розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, колегія апеляційного суду, виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, встановлених обставин справи, матеріального становища відповідача, його фізичного стану, розміру прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, та обов`язку утримання дітей в рівній мірі як матері так і батька вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на думку суду забезпечить дитині належні умови для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 858,88 грн та за розгляд справи та апеляційної інстанції в сумі 1288,32 грн слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 17 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає по АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає по АДРЕСА_1 ) аліменти на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2023 року, і проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір в сумі 2147,20 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук О.О. Томин