Справа № 490/7448/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Постолатій К.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про захист права власності, шляхом усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від адвоката Душаченко І.С., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , у якій представник позивача просила, з врахуванням уточненої позовної заяви, ухвалити рішення, яким: усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_3 земельної ділянки належної на праві приватної власності шляхом перенесення паркану відповідно до Державного акту серії ЯК №809977 по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку площею 15,22 кв. м., шляхом перенесення паркану в задній торцевій частині земельної ділянки вбік земельної ділянки № НОМЕР_1 на ширину 0,68м. довжиною 22,38 кв.м. відповідно до меж державного акту серії ЯК №809977 по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів знести зелені насадження ялиць уздовж лівої бокової межі вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 у загальній кількості 10 дерев; стягнути з відповідачів на свою користь понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує не те, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 на підставі запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №16463677 та земельної ділянки на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 809977. Відповідачі є сусідами та власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та користувачами земельної ділянки, яка розташована під житловим будинком та призначена для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка не перебуває у приватній власності, а знаходиться лише у користуванні відповідачів. На земельній ділянці, яка належить позивачу, відповідачі не зважаючи на його попередження самовільно демонтували паркан позивача, який був розташований по межі земельних ділянок та самовільно зайняли частину земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності. Також зазначила, що неправомірні дії відповідачів вбачаються також у висадці зелених насаджень у вигляді дерев ялиць уздовж лівої бокової межі суміжного землекористування на відстані стіни його житлового будинку приблизно 1 м. Дерева ростуть та завдають шкоду житловому будинку ОСОБА_3 , а саме несуть загрозу фундаменту. Також відповідачі рясно поливають ці дерева, в результаті чого через підмокання почалась пліснява на стінах та грибок та стіні житлового будинку та у підвалі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали до суду оскарження на позовну заяву про захист права власності, зі змісту якої вбачається, що насадження в дворі відповідачів є кустарниками, замість дерев, межа між ними та стіною становить 1,5 м. Також зазначили, що розмір ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка була спадщиною після смерті ОСОБА_5 , складає 600 кв.м. Земельна ділянка була передана у спадщину в 1987 році ОСОБА_6 від батька ОСОБА_7 . В 1987 році ОСОБА_6 відмовилась від спадщини на користь Місцевої Сільської ради (земельна ділянка розміром 612 м.кв.). 1988 року місцева Сільська рада видала земельну ділянку ОСОБА_5 (земельна ділянка розміром 600 м.кв. Тобто земельна ділянка була видана ОСОБА_5 між двома земельними ділянками, на яких вже були забудови, та видана вже меншого розміру, на 12 кв.м.

У період з листопада 2020 року по 09.02.202 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2021 року визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.02.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.10.2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання сторони з`явивилися представник позивача ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_4 до суду не з`явилася з невідомих суду причин.

Представник позивача та відповідач ОСОБА_2 не заперечували проти розгляду справи за відсутності відповідача ОСОБА_4 , тому суд дійшов всиновку про можливість розгляду справи за відсутності цієї особи.

Представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи судом встановлено таке.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.09.2016 року №68438367, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 112,8 кв. м., житлова площа 53,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення №605 від 08.07.2016 року Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про зміну та надання адрес і внесення змін до рішення виконкому міської ради.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №809977, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.06.2010 року №47/48, ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0845 га за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку формованого 21.09.2020 року №НВ-020, земельна ділянка кадастровий номер :14:024:0004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0845 га належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Згідно кадастрового плану земельна ділянка :14:024:0004 межує з земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

Відповідно до плану земельної ділянки, наявного у технічному паспорті, земельна ділянка, належна позивачу ОСОБА_3 межує з домоволодінням АДРЕСА_2 (по задній торцевій частині земельної ділянки).

На замовлення позивача ОСОБА_3 судовим експертом Лесків С.А. проведено експертне дослідження № 125-026 (земельно-технічна експертиза).

В ході проведення земельно-технічної експертизи на вирішення якої, було поставлено такі запитання: 1) чи відповідають фактичні межі та площа земельної ділянки АДРЕСА_1 , межам та площам, визначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку? 2) чи відповідає фактичному розташуванню межа, що є в спільному користуванню між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , межі яка встановлена відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку; якщо ні, то які є розбіжності та в чому вони полягають? 3) яка площа самовільно зайнятої земельної ділянки АДРЕСА_1 , та чи відповідають земельні насадження у вигляді ялиць, які насаджені уздовж паркану зі сторони житлового будинку літ А-1 будівельним, санітарним, протипожежним нормам та правилам?, 20.07.2020 року судовим експертом Лесків С.А. виготовлено експертне дослідження №125-026.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 125-026 судовим експертом надано відповіді на поставлені питання, а саме: по першому питанню - спостерігається порушення меж, загальної площі та конфігурації земельної ділянки АДРЕСА_1 ; по другому питанню - площа самовільно зайнятої земельної ділянки АДРЕСА_1 шляхом самовільного переносу межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , складає -13,28 кв.м.; по третьому питанню - розташування насаджених дерев ялиць вздовж лівої бокової межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , є порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 п. 6.1.41.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постанові Верховного Суду у справі № 925/180/18 від 19.06.2019 року зазначено, що у розумінні приписів наведеної норми право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном."

Згідно з п.п. "г", "е" ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України, землекористувач зобов`язаний не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Частинами 1 та 2 ст.103 Земельного кодексу України зазначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням.

Згідно з ч. 3 ст. 106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Основою для відновлення меж є дані земельнокадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин ч. ч. 1-3 ст. 107 ЗК України.

Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з абз.15 ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду, ст. 212 ЗК України.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі 264/7200/18 від 18.01.2021 з аналізу положень статей 116, 123, 124, частини другої статті 134, статті 212 ЗК, статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV можна зробити висновок, що відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

В Постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 (справа № 599/340/16-ц) зазначено, що підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Умовами для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3 є єдиним власником земельної ділянки з кадастровим номером :14:024:0004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить йому на праві приватної власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №809977 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.06.2010 року №47/48. Експертним дослідженням № 125-06 встановлено, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_2 самовільно зайняли частину цієї земельної ділянки (шириною 0,68 довжиною 22,38 кв.м.) поставивши свій паркан та висадивши зелені насадження.

Доказів на спростування цих висновків експертного дослідження матеріали справи не містять.

Відповідач ОСОБА_2 під час свого виступу та відповідаючи на питання головуючого вказувала на те, що ділянка, на якій розташовано її паркан та висаджені зелені насадження належить їй, посилаючись на рішення виконавчого комітету Тернівської селищної ради народних депутатів про: виділення земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 22 квітня 1988 року; вилучення у ОСОБА_6 частини земельної ділянки по АДРЕСА_3 ; про зняття з обліку як власника домоволодіння АДРЕСА_1 .

Суд дослідивши надані відповідача документи дійшов висновку, що вони не спростовують того, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :14:024:0004, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та висновків експертного дослідження №1250-026 про самовільне зайняття відповідачами частини належної йому земельної ділянки.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 зазначила, що не вчиняла жодних дій щодо скарження у визначеному законодавством порядку державного акту на землю (у зазначених у ньому розмірах), виданого позивачу ОСОБА_3 .

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Статтею 89 ЦПК України передбачено що, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів на підтвердження відсутності порушення межі спільного сумісного землекористування.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 749,00 грн та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про захист права власності, шляхом усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку площею 15,22 кв. м., шляхом перенесення паркану в задній торцевій частині земельної ділянки АДРЕСА_1 , вбік земельної ділянки АДРЕСА_1 , на ширину 0,68 м. довжиною 22,38 кв. м., привівши земельну ділянку № 94А у первинний стан відповідно до державного акту серії ЯК №809977 від 25 жовтня 2010 року.

Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знести зелені насадження ялиць уздовж лівої бокової межі вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 у загальній кількості 10 дерев.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 841 грн 00 коп. солідарно.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп. солідарно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 липня 2023 року.

Суддя Л.М. Шолох