Справа № 758/9823/22 Головуючий в суді І інстанції Головчак М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

27 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час порушення грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд про стягнення з відповідача на його користь 3 % річних за період з 07.11.2020 року по 28.10.2022 року в сумі 5904 грн. 80 коп. та інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по вересень 2022 року в сумі 35161 грн. 49 коп., 992,40 судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року по справі № 758/6962/16-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 99 919 грн. та судовий збір у розмірі 999 грн. 20 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 99 919 грн. та судовий збір у розмірі 999 грн. 20 коп. Вказував, що на даний час рішення суду відповідачкою не виконано.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що місцевий суд безпідставно застосував до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, оскільки в даному випадку він просить про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання рішення суду про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а не за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність відповідачки за ст. 625 ЦК України виникла з 16 травня 2022 року, проте згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідачка звільняється з 24 лютого 2022 року від сплати 3 % річних та інфляційних втрат.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 99 919 грн. та судовий збір у розмірі 999 грн. 20 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 99919 грн. та судовий збір у розмірі 999 грн. 20 коп.

27 травня 2021 року постановою заступника начальника Подільського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Кравцовою О.С. відкрито виконавче провадження №65589506 на виконання вказаного рішення.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

У ст. 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду, вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України) так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Як вбачається з матеріалів справи, грошове зобов`язання відповідачки згідно рішення суду виникло на підставі делікту (завданні матеріальної шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), разом з тим, положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, позичальника за кредитним договором, а відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, правильно встановивши, що з 16 травня 2022 року у відповідачки виникла відповідальність за ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідачки підлягають стягненню 3 % річних за період з 07.11.2020 року по 28.10.2022 року та інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по вересень 2022 року, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що постановою Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року скасовано, а якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків.

Відповідні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 643/9788/13-ц (провадження № 61-35784св18), від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, від 24 червня 2015 року у справі № 3-231гс15.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідальність відповідачки за ст. 625 ЦК України виникла саме з дати винесення постанови Київського апеляційного суду від 16 травня 2022 року, а відтак з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню, в порядку ст. 625 ЦК України, кошти як 3 % річних за період з 17.05.2022 року по 28.10.2022 року у розмірі 1 355,07 грн, що розраховуються за формулою: 99 919,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 165 (кількість днів прострочення) / 365 (днів у році), та інфляційні втрати за період з 01.06.2022 року по 30.09.2022 року у розмірі 6 952,41 грн, що розраховуються за формулою: 99 919,00 грн (сума боргу) ? 106,958% (сукупний індекс інфляції = 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% (за період червень 2022 - вересень 2022) / 100% - 99 919,00 грн (сума боргу).

З огляду на викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову, відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача і витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 березня 2023 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час порушення грошового зобов`язання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) 3 % річних за період з 17.05.2022 року по 28.10.2022 року у розмірі 1 355,07 грн, та інфляційні втрати за період з 01.06.2022 року по 30.09.2022 року у розмірі 6 952,41 грн, а всього 8 307 (вісім тисяч триста сім) гривень 48 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 501 (п`ятсот одну) гривню 16 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: