Справа № 184/1208/23
Номер провадження 2/184/344/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаша В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Михайлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кривенко Олег Олегович до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 15 серпня 2012 року по 24.06.2016р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 . Після припинення шлюбних відносин у 2016 році між сторонами було досягнуто усної домовленості, що донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається проживати з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 . З 16.10.2021р. ОСОБА_4 вийшла заміж, змінила прізвище на ОСОБА_5 та переїхала жити до чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . Отже, донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач як батько дитини не заперечує, але і не надає згоду на проживання їхньої дитини за вказаною адресою. Крім того, відповідач участі у вихованні дитини не приймає, допомоги в матеріальному утриманні не надає, аліменти сплачує не вчасно. Останній раз спілкувався з дитиною 06.01.2023р., коли вітав доньку телефоном з днем народження, після цього вони не зустрічалися та не спілкувалися, оскільки батько фактично втратив будь-який інтерес до своєї доньки. Таким чином, проживання дитини разом з матір`ю відповідає її інтересам, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про проведення слухання справи за його відсутності та за відсутності позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Представник Служби у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, 15 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 актовий запис № 362.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2016р. у справі № 182/699/16ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області актовий запис № 362, від якого є донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвано.

Як вказує позивач та не заперечує відповідача, після припинення шлюбних відносин у 2016 році між сторонами було досягнуто усної домовленості, що донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишається проживати з матір`ю, за адресою: АДРЕСА_1 .

16.10.2021р. ОСОБА_4 вийшла заміж, змінила прізвище на ОСОБА_5 та переїхала жити до чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження начального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч.1 ст.242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 1,2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного Цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) казано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення пору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як заховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість творення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 32/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 3 травня 1969 року та Закону № 1906-ІУ, а також не містить положень щодо набрання нею цінності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною їдою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що відповідач не заперечує проти проживання дитини разом із матір`ю, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.10-12,13,141,223,259,264-265,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кривенко Олег Олегович до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Надати дозвіл на реєстрацію місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 без згоди батька - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 31.07.2023р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш