Справа № 466/7479/23
Провадження № 2/466/1921/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2023 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

справа № 466/7479/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування обтяження на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

19.07.2023 ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та просить суд скасувати заборону на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , накладеного на підставі листа 2/а, 12.05.2002 ВДВС Шевченківського РУЮ, архівний запис № від 15.05.2002 року за реєстраційним номером обтяження 4822080 Першої Львівської державної нотаріальної контори 18.04.2007 року.

Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2002 року. Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 23.04.2002, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Дану квартиру позивач має намір відчужити, однак згідно інформації, наданої Шевченківським ВДВС на квартиру накладено арешт на підставі листа 2/а, 12.05.2002 ВДВС Шевченківського РУЮ, архівний запис № від 15.05.2002 року за реєстраційним номером обтяження 4822080 Першої Львівської державної нотаріальної контори 18.04.2007 року.

Позивач вказує на те, що дане обтяження було накладено неправомірно та оскільки вона не може вільно розпоряджатися своїм майном, то змушена звернутись до суду за захистом порушеного права.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 24.07.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не прибула, однак скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності та просила долучити копію листа державного нотаріального архіву і листа 2/а, 12.05.2002. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не прибув, однак в.о. начальника відділу Сеньків А. надіслав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Шевченківського ВДВС у м.Львові.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Суд встановив, що власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.04.2002 року є ОСОБА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 23.04.2002, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, копія якого знаходиться в матералах справи /арк. спр.4,5/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , вбачається накладення обтяження: листа 2/а, 12.05.2002 ВДВС Шевченківського РУЮ, архівний запис № від 15.05.2002 року за реєстраційним номером обтяження 4822080 Першої Львівської державної нотаріальної контори 18.04.2007 року /арк.спр.6/.

Відповідно до листа Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у Шевченківському відділі виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, де виступає боржником ОСОБА_1 /арк.спр.7/.

З листа від 12.05.2002 № 2/а державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ м.Львова, архівний запис № від 15.05.2002 року, вбачається, що у ВДВС знаходяться виконавчі документи про стягнення у т.ч. і з попереднього власника ОСОБА_2 . У звязку з цим державний виконавець забороняє проводити будь-які операції з цим майном без погодження з ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Львів.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 12.05.2002 року підлягали виконанню в т.ч. і рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах (п.1 ч.1 ст.3 Закону).

Статтею 6 Закону передбачалося що вимоги державного виконавця щодо виконання зазначених у статті 3 цього Закону рішень є обов`язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України.

Одночасно, ст.5 Закону передбачено що державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право: накладати арешт на грошові кошти та інші цінності боржника, в тому числі на кошти, які знаходяться на рахунках та вкладах в установах банків, інших кредитних установах, на рахунки в цінних паперах.

Виконання даної функції державного виконавця має бути реалізовано процесуальним документом, а не листом.

Отже, суд вважає, що заборона на підставі листа № 2/А від 12.05.2002 державного виконавця Конашевича С.М. на проведення будь-яких операцій з майном є незаконною.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно- правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами цивільного процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Після припинення процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Разом із тим, цивільно-процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм цивільного процесуального права. Завершення виконавчого провадження є юридичним фактом, який припиняє цивільно-процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення заборона на нерухоме, застосований арешт як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням виконавчого провадження заборона на нерухоме майно стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого цивільно-процесуальними відносинами.

Водночас вимоги про припинення обтяження, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

За таких обставин суд приходить висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Скасувати заборону на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , і яка належить на праві особистої власності ОСОБА_1 , накладеного на підставі листа 2/а, 12.05.2002 ВДВС Шевченківського РУЮ, архівний запис № від 15.05.2002 року за реєстраційним номером обтяження 4822080 Першої Львівської державної нотаріальної контори 18.04.2007 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), , місцезнаходження: м. Львів, вул. Котлярська,6.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 серпня 2023 року.

Суддя П. С. Невойт