Справа №198/77/23
Провадження № 2/0198/48/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2023 року Юр"ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судовим засіданням судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань Романчук А.С., представника позивача - адвоката Бикова Д.Ю., представника відповідача - адвоката Остапенка А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу з викликом сторін в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що згідно до Рішення Станично-Луганського районного суду Луганської області по справі №32-169/2012 за позовом ОСОБА_2 - з нього було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14 березня 2012 року до досягнення повноліття дітьми. 08.02.2013 року він - позивач по справі - зареєстрував другий шлюб з ОСОБА_5 . В даному шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Донька наавчається в Одеській початкові школі №54 в м. Одеса і перебуває у нього на утриманні. Починаючи з 01.12.2016 року, він перебуває на обліку в структурному підрозділі з питань соціального захисту населення як внутрішньо-переміщена особа. В свою чергу, він перебуває на військовій службі і має звання капітан 3 рангу. Крім доньки, в нього на утриманні перебуває і дружина від другого шлюбу ОСОБА_7 1980 року народження. Донька - ОСОБА_8 , 2013 року народження, відвідує заняття з плавання у фітнес клубі " ІНФОРМАЦІЯ_4 ", за що проводиться сплата 2500 грн. щомісячно. Окрім, утримання дружини та дитини від другого шлюбу, він повинен ще винаймати житло за договором оренди з 20.09.2016 року у громадянки ОСОБА_9 , зі сплатою 5000 грн. щомісячно. Позивач зазначає, що оскільки, в нього змінився сімейний стан, на його утриманні перебує від другого шлюбу і дружина і дитина, то аліменти, які стягнуто з рішенням суду на двох його дітей від першого шлюбу, мають бути зменшені за рішенням суду до розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожитковогго мінімуму для дитини відповідно віку, на кожну дитину, щомісячно. Щодо сплати судового збору, позивач зазначає, що згідно до Закону України "Про судовий збір" за п.13 ч.1 ст.5, він звільнений від його сплати, так як зазначено, що звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов"язаних з порушенням їхніх прав. А він є учасником бойових дій.

Ухвалою судді від 16.03.2023 року, відкрито провадження по справі.

13.04.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача подано відзив на позов, яким він прохає відмовити позивача у задоволенні позову у зв"язку з відсутністю доказів на обгрунтування заявлених позовних вимог. Так у відзиві зазначено, що сама пособі зміна

сімейного стану позивача, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, тим, паче, що другий шлюб позивач уклав у 2012 році, а даний позов подав у 2023 році. Крім того, відсутні докази, щодо погіршення матеріального стану позивача. Щодо оренди житла, за яке, начебто, позивач плачує за договором оренди, слід віднестись критично, так, як громадянка ОСОБА_9 , у якої позивач винаймає житло- це фактично його рідня, так як остання- є матір"ю його дружини. Сам договір оренди житла, на квартиру, укладено між позивачем та ОСОБА_10 , 20.09.2016 року, тоді як власником даного житла вона стала лише 05.12.2016 року. Відсутні і докази щодо сплати позивачем за дану квартиру суми 5000 гривень громадянці ОСОБА_11 . Відсутні і докази декларування останньою доходів, отриманих нею від оренди житла. Також, відсутні і докази з обгрунтуванням того, чому, позивач, маючи зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не може в ньому проживати і винаймає житло за іншою адресою. Саме по собі народження дитини в іншому шлюбі, не свідчить про погіршення майнового стану позивача. Що стосується даних, що позивач з 2016 року є внутрішньо переміщеною особою, то на думку ОСОБА_2 (відповідача по справі), у позивача було достатньо часу для влаштування свого побуту за новим місцем проживання. Натомість, сама відповідач - ОСОБА_2 - у зв"язку з повномаштабним вторгненням та окупацією Росією смт. Станиці Луганська Луганської області, вимушена була разом з дітьми виїхати до м. Таллін (Естонська Республіка), винаймати там житло, вартістю 460, 00 євро з додатковою сплатою витрат на комунальні послуги. Донька відвідує курси англійської мови - вартість на місяць 91,00 євро. Син також відвідує курси аглійської мови. Вона працює і отримує заробітну плату 270 євро і 80 євро - це соціальна державна допомога на кожну дитину, тобто, дохід сім"ї на місяць, складає 430 євро. Житла, на підконтрольній території України, вона не має. Тому за таких умов, на її думку, зменшення розміру аліментів суперечитиме, як найкращим інтересам дітей, які й без того, перебувають у складних життєвих обставинах.

Станом на 24.04.2023 року від представника позивача - ОСОБА_12 подано до суду відповідь на відзив яким прохає позов позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач дійсно є військовослужбовцем і не заперечує, що має стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення. Однак, на даний час, у зв"язку з перманентним подорожчанням всіх продуктів, послуг та інших витрат на підтримання достатнього рівня життя позивачу складно виплачувати аліменти у тому розмірі, що визначений судом.

Позивач у судове засідання жодного разу не з"явився, і не повідомив суд про причини своєї неявки, тоді як про день, час та місце слухання справи, судом повідомлений своєчасно та належним чином.

Інтереси позивача представляв адвокат Биков Д.Ю., який вказав, що позов позивача підтримує в повному обсязі. Вважає, що він має бути судом задоволений, саме з тих підстав і на підставі тих доказів, які подано його довірителем до позовної заяви. Також додав, що він підтверждує той, факт, що його довіритель- позивач по справі, винаймає житло у громадянки ОСОБА_13 , яка є його тещею, тобто матір"ю його дружини від другого шлюбу. Доказів, у підтвердження того, що саме сумму в 5000 грн, позивач сплачує за дане житло, він не має. Доказів, про те, що орендодавець ОСОБА_10 , сплачує податки з отриманого прибутку з оренди за дане житло, він також не має. Крім того, він не може пояснити такого факту, що ордендодавець ОСОБА_10 , яка здає ОСОБА_14 , уклала з ним договір оренди квартири- 20.09.2016 року, а власником її стала лише 05.12.2016 року, про що вказано у витягі з Державного реєстру. Також, в нього не має обгрунтування з посиланням на докази того, що дружина від другого шлюбу - ОСОБА_15 , перебуває на утриманні ОСОБА_16 - позивача по справі. Про дане вказано лише у довідці, що подана до позову. В нього відсутні і докази щодо підтвердження самого матеріального стану позивача, він має лише довідку, датовану 10.01.2023 року, видану на ім"я ОСОБА_16 - про розмір утриманих аліментів на дітей- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відсутні і докази в підтвердження того, що житло, в якому позивач зареєстрований, є не придатним для проживання, тому і змушений винаймати житло у своєї тещі- ОСОБА_11 . Самого рішення суду по цивільній справі №2-169/20/12 за яким судом стягнуто аліменти на утримання дітей, в якому викладеного обгрунтування задоволених позовних вимог, він також не має. І цю обставину, він не з"ясовував у свого довірителя. Інших доказів, щодо зміни матеріального стану свого довірителя, він не має і клопотань, з приводу даного, він ні яких не заявляв.

Відповідач, у судове засідання, не з"явилася, тоді як про день, час та місце слухання справи судом повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Прохала повести розгляд за її відсутності за участі її представника.

Інтереси відповідача представляв адвокат Остапенко А.І., якиий зазначив, що у поданому ним відзиві на позов в повній мірі викладена правова позиція по заявленим позивачем позовних вимогам. Даний позов не може бути задоволеним. Так як, позивачем не підтверджена належними та допустими доказами жодна обставина по заявленим ним позовним ви могам, окрім самого факту укладання другого шлюбу та народження у другому шлюбі дитини. Адже, при вирішенні даного спору слід врахувати, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ще однієї доньки в новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом з"ясовано, що 10.04.2012 року Станично-Луганським районним судом Луганської області було видано виконавчий лист по цивільній справі за позовм ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та своєї утримання. З якого вбачається, що по справі №2-169/2012 за позовом ОСОБА_2 - з нього було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відпорвідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 14 березня 2012 року до досягнекння повноліття дітьми (а.с.№13).

Зі свідоцтва про шлюб (а.с.№20) вбачається, що позивач, 08.02.2013 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що в нього на утриманні перебуває дружина від другого шлюбу. Як обгрунтування даного, позивач подає довідку від 20.12.2022 року, видану начальником кадрового центру Військово-Морських Сил Збройних Сил України (а.с. №19), в якій зазначено, що дружина та донька дійсно перебувають на його утриманні. Даючи оцінку даній довідці, суд не визнає її належним та допустими доказом по справі. Адже, жодного доказу в підтвердження того, що дружина не має самостійного виду заробітку ( прибутку), доходу у вигляді декларацій про прибутки, копії трудової книги, з якої б вбачалося, що дружина не працює і тому подібних, суду не надав. Сама довідка датована 20.12.2022 року, а позов надійшов до суду 07.03.2023 року (а.с№1-5), адже це досить великий проміжок часу, за який може змінитися матеріальний стан людини. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом також з"ясовано, що 06.12.2016 року, у позивача у другому шлюбі, народилася дитина - ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.№11), яка навчається у 3-А класі Одеської початкової школи №54), відвідує платні заняття з плавання у фітнес клубі "Многоборец", вартість яких становить 2 250 грн на місяць (а.с.№21). Позивач зазначає, що оскільки в нього у другому шлюбі народилася донька і вона перебуває на його утриманні, то в нього змінився сімейний стан та погіршився матеріальний стан. Подана позивачем довідка свідчить скоріше про цілковиту фінансову спроможність позивача забезпечити своїй дитині від повторного шлюбу відповідне дозвілля одночасно зі сплатою аліментів на двох дітей від попереднього шлюбу, а не про значне погіршення його майнового стану. З приводу даного суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В нашій справі, звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач покликається на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки 10 років тому у нього народилася дочка від іншого шлюбу. Крім того, позивач покликається на відсутність власного житла у м. Одеса, необхідність винаймати житло, але при цьому він не стверджує про значне погіршення свого матеріального становища станом на день звернення до суду з даним позовом.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміна сімейного й зміна матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

При вирішенні даного спору слід врахувати, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ще однієї доньки в новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Дані обставини відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19, від 28.05.2021 у справі №715/2073/20, від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц та інші.

Повторний шлюб позивач уклав 08.02.2013, а дитина у повторному шлюбі народилася у нього 06.12.2013 р., тобто зміна сімейного стану позивача в даному аспекті відбулася 10 років тому. Протягом цих 10 років він не заявляв про власну неспроможність сплачувати аліменти у визначеній судом 1/3 частці від усіх видів заробітку (доходу) і доказів існування таких обставин до позовної заяви не долучено. Сам по собі факт створення нової родини і народження у платника аліментів ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу, адже як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх рішеннях, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

В свою чергу, із наданої позивачем довідки Військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2023 року (а.с.№15) про розмір утриманних аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вбачається, позивач має стабільний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця ЗСУ, розмір якого виплачується відповідно до п.8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та іншим особам, затверджений Наказом МОУ від 07.06.18 №260. Даною довідкою зазначено ж лише грошове забезпечення, з якого щомісячно утримуються аліменти на двох його дітей від першого шлюбу. Залишок коштів, що залишаються в розпорядженні позивача, значно перевищує прожитковий мінімум, що припадає на нього особисто та на його дитину в повторному шлюбі. При цьому, аліменти за законодавством не утримуються з виплат військовослужбовцю, що не мають постійного характеру, на чому наголошується й в позовній заяві. Однак, відомостей про розмір виплат, що не мають постійного характеру, але виплачувалися позивачу протягом 2022 року і характеризують його загальний майновий стан, згадана вище довідка не містить. Позивачем, не подано суду довідку про його свої доходи, прибутки, перелік видів яких, враховується при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений Постановою КМУ від 26.02.1993 року №16.

Судом також з"ясовано, що між позивачем та громадянкою ОСОБА_9 , 20.09.2016 року укладено договір оренди квартири АДРЕСА_2 (а.с№18). Згідно до даного договору, позивач повинен сплачувати щомісячно 5000,00 грн. орендної плати за житло. Даючи оцінку доному договору, суд знаходить за необхідне поставитися до нього критично виходячи з наступного. Як вбачається із тексту Договору, його укладено між позивачем та пані ОСОБА_9 , яка є матір`ю дружини позивача ОСОБА_17 , тобто доводиться позивачу тещею. Дану обставину було визнанао у судовому засіданні представником позивача адвокатом Биковим Д.Ю. Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданих представником відповідача до відзиву на позов (а.с.№84-85), ОСОБА_9 дійсно є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_3 . Однак, судом вбачається, що право власності на квартиру ОСОБА_9 набула 05.12.2016 р., тобто вже після укладення Договору оренди квартири від 20.09.2016 р. Дане підтверджено записом держаного реєстратора (а.с.№984-85). Крім того, доказів будь-яких фактичних оплат за даним договором (докази реальних витрат позивача на виконання умов договору) та/або докази декларування доходу, отриманого орендодавцем ОСОБА_9 від здавання в оренду нерухомого майна, суду не надано.

Суд також зазначає, що відповідно до відмітки в паспорті громадянина України, позивач має зареєстроване місце проживання в будинку АДРЕСА_1 . Будь-яких доказів неможливості проживати за зареєстрованим місцем проживання суду подано не було. В судовому засіданні, судом дану обставину було з"ясовано у представника позивача - адвоката Бикова Д.Ю., на що останній зазначив, що дане житло є непридатним для проживання. Про те доказів на підтвердження даного, він не має.

Суд також знаходить необхідним зазначити і наступне. Позивачем заявлено вимогу про зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину, що місячно до досягнення нею повноліття. Так, згідно до ч.5 статті 183 СК України зазначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Отже, стягнуті рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області аліменти на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку платника аліментів на сьогодні не є надмірними в розумінні СК України.

В свою чергу, відповідно до абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 185 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Тому вимога позову про стягнення аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття», не ґрунтується на законі. Отже, стягнуті рішенням Станично-Луганського районного суду Луганської області аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 заробітку платника аліментів на сьогодні не є надмірними в розумінні СК України.

Судом з"ясовано, що відповідач, на початку повномасштабного вторгнення та окупації росією смт. Станиця Луганська (Луганська обл.), опинилася разом з двома дітьми в евакуації в Естонській Республіці, Дану обставнну визнано і не оспорено представником позивача. Несе відповідні витрати на проживання та забезпечення дітей (а.с.№95-99). Дану обставину не спростовано позтивачем і його представником, а отже вона є визнаною і відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Втім розподіл процесуальних обов`язків з доказування обставин, що мають значення для даної справи, не вимагає від відповідачки доводити власне скрутне становище, адже мова не йде про збільшення розміру аліментів. Позов подано про зменшення розміру вже присуджених судом аліментів і саме на позивача за цим позовом покладається процесуальний обов`язок довести суду обставини, з якими законом пов`язує право суду зменшити розмір аліментів (ст. 192 СК України).

Отже, суд заначає, що позивачем не надано належних та допуситимих доказів в обгрунтування заявлених ним позовоних вимог, які б свідчили про значне погіршення його майнового стану. Що в свою чергу, свідчить про відсутність законних підстав для задоволення позовоних вимог позивача.

Згідно до ст.265 ЦПК України в рішенні суду зазначається про розподіл судових витрат.

У позовній заяві позивач посилається на те, що згідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" він звільнений від сплати судового зборпу так, як він має право на пільги, встановлені законодаством України для ветеранів війни- учасників бойових дій. З приводу даного, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Суд, при відкритті провадження по справі, з метою необмеження особи в доступі до правосуддя, керувався практикою Європейського суду з прав людин. Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

З приводу посилань позивача на підстави для звільнення від сплати судового збору саме на п.13 ч.1 с.5 Закону України "Про судовоий збір" суд зазанчає, Згідно із пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статтей 12, 22 ЗаконуN 3551-XII. Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону N 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі N 9901/311/19 (провадження N 11-795заі19) та постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі N 490/8128/17 (провадженняN К/9901/166/18, К/9901/30220/18)".

ОСОБА_1 є позивачем у цій справі, предметом позову є зміна розміру аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Отже, позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій.

Тому, з ОСОБА_1 суд стягує судовий збір на користь держави розмірі у порядку та розмірі, визначених Законом України "Про судовий збір".

Керуючись положенням ст.ст. 4,10-13 ,81, 83, 133, 141, 258,264-265,268,354 ЦПК України; ст.ст.180, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України; Закон України "про судовий збір", суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 уродженця смт. Станично-Луганського району Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 1 073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу небуло подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 липня 2023 року у зв"язку з знаходженням судді на лікарняному в період з 18 липня 2023 року по 26 липня 2023 року

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

Представник позивача - адвокат Биков Дмитро Юрійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 21.09.2016 року №50, серія 002861 робоча адреса: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6

Представник відповідача - адвокат Остапенко Андрій Ігорович, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №397 від 25.05.2011 року, робоча адреса: Полтавська область, м. Полтава, вул. Європейська, буд.146-А, оф.511

Суддя Наталя ЖМУД