Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1759/19
Провадження №6/552/78/23
У Х В А Л А

18.07.2023 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого - судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

за участю:

представника стягувача адвоката Гаро Ганни Олександрівни,

розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, звернулась до Київського районного суду м.Полтави суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

У вказаній заяві посилалась на те, що постановою Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 р. у справі № 552/1759/19, що залишена без змін постановою Верховного Суду від 11.12.2019 р., визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано повернути останню до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

На виконання постанови Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист № 552/1759/19 від 18.09.2019 р., на підставі якого Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється виконавче провадження № 66953674.

Станом на день подання даної заяви постанова Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 р. у справі № 552/1759/19 є невиконаною, виконавче провадження не закінчено.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року справі № 545/2247/18, яке набрало законної сили 30.03.2023 р., визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Після ухвалення рішення суду про повернення дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії виникли обставини, що унеможливлюють його примусове виконання, а саме:

Україна є звичайним місцем проживання малолітньої ОСОБА_3 , спір між сторонами підпадає під юрисдикцію судів України;

на території Великої Британії дитина проживала у ранньому віці від 0 до 1,2 року. В Україні дитина проживає протягом останніх 4,7 років, спілкується українською мовою, має стале оточення - мати, дідуся та бабусю, інших родичів, педагогів та друзів у дитячому садочку отримує медичне обслуговування;

відповідачем у справі не було надано будь-яких доказів, які б свідчили, що відсутність дитини протягом більше 4 років на території Великої Британії ніяк не позначилась на пристосованості до умов проживання у тій країні, і що після такого тривалого періоду відсутності вона все ще однаково пристосована до проживання у Великій Британії;

зі змісту судових рішень судів Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії вбачається, що вони встановлювали юрисдикцію розглядати спір щодо дитини у кожному окремому випадку та станом на дату прийняття відповідного судового рішення чи судового наказу. При цьому, жодним своїм судові рішенням чи наказом суди Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії не встановили і, власне, не мали таких повноважень встановити, що їхня юрисдикція зберігається назавжди чи на будь-який інший строк після прийняття відповідного судове рішення чи судового наказу.

Враховуючи вищевикладені обставини, виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09.2019 р. у справі № 552/1759/19 стало неможливим у зв`язку з істотною зміною обставин, а саме - визначенням місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що обумовлює необхідність визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Тому заявник просила суд визнати таким, що не підлягає примусовому виконанню, виконавчий лист № 552/1759/19 від 18.09.2019, виданий Київським районним судом м. Полтави у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, за яким ОСОБА_1 зобов`язано повернути малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

В подальшому заявником подано до справи додаткові пояснення, у яких вона також посилалась на те, що існують обставини, які у своїй сукупності спричиняють істотну зміну обставин та унеможливлюють виконання рішення суду.

Так, позивач звертався до паспортного столу за оформленням британського паспорту для ОСОБА_5 , але йому було відмовлено.

ОСОБА_5 не була зареєстрована як громадянка Великої Британії. Реєстрація народження не дає їй автоматичного права на отримання Британського громадянства.

Відповідач зверталася до уповноважених органів Великої Британії із заявою про видачу британської візи для дитини за програмою «Дім для Українців», що була розпочата урядом Великої Британії після початку воєнних дій в Україні.

Умовою отримання візи за цією програмою є наявність спонсора - громадянина Великої Британії, який може прийняти українських громадян, забезпечити їхнє проживання у себе, допомогу в оформленні тощо.

Але їй повідомлено про відмову у спонсорстві ОСОБА_4 через питання безпеки дитини, що в сукупності з усіма іншими обставинами свідчить про неможливість виконання постанови Полтавського апеляційного суду від 18.09,2019 р. в даній справі.

Тому боржник просила суд задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Представник стягувача надала заперечення на заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Зазначила, що виконавчий лист було видано за результатами розгляду справи №552/1759/19 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Віннен Грехем Крайг (Стягувач) категорично заперечує проти визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та просить суд звернути увагу на недостовірність та неповноту наданих заявницею у заяві відомостей, а також багаторічне офіційно зафіксоване злісне ухилення ОСОБА_1 від виконання відповідного рішення, за що на неї накладався штраф і неодноразово робились подання про її розшук, оскільки вона переховувалась разом з дитиною від органів державної виконавчої служби та стягувача.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.

Єдиною причиною чому рішення ще не було виконано і дитина незаконно примусово утримується та примусово «приживається» на території України є те, що всі ці роки матір дитини ОСОБА_1 вчиняла усі дії щодо злісного ухилення від виконання рішення та переховування від виконавчої служби себе і дитини.

В свою чергу, ОСОБА_4 робив все можливе задля виконання рішення про повернення.

Така ситуація є не просто несправедливою, а й суперечить принципу обов`язковості судових рішень та взятим на себе міжнародно-правовим зобов`язанням України, та на чому не раз наголошував ЄСПЛ у різних справах.

Обов`язок заявниці ОСОБА_1 виконати законне і остаточне рішення про повернення дитини до Сполученого Королівства є чинним, він не зникав та не припинявся, а відповідне рішення про повернення дитини не було скасовано чи переглянуто, воно набрало законної сили і перебуває на примусовому виконанні.

Відтак, відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заявниця раніше зверталась за переглядом рішення про повернення дитини до Сполученого Королівства у зв`язку з нововиявленими обставинами, але ухвалою від 04.08.2020 року Верховним Судом їй було відмовлено і наголошено на обов`язку виконати законне і справедливе рішення про повернення дитини до Сполученого Королівства, адже у даному рішенні «правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення».

Справа про місце проживання дитини, на яку посилається заявниця як на зміну обставин, насправді наразі ще перебуває у провадженні Верховного Суду, а також у провадженні Полтавського апеляційного суду перебуває справа про відібрання дитини у ОСОБА_1 .

У лютому 2020 року, оскільки добровільно рішення ОСОБА_1 не виконувалось, позивач звернувся до Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою примусового виконання рішення.

Позивач, який постійно проживає на території Сполученого Королівства, багаторазово прилітав в Україну і жодного разу за майже 3 роки постійних виїздів за місцем проживання боржниці та дитини ні йому, ні виконавчій службі, ні представникам поліції чи Служби у справах дітей ніхто двері не відчинив та дитину навіть не дали побачити.

Матір дитини, незважаючи на багаторазові вимоги виконавців про надання доступу до помешкання та дитини, не відчиняла двері і замовляла приватних охоронців, які у день і час проведення виконавчих дій блокували двері до її помешкання.

Тому, посилаючись на відсутність підстав для невиконання рішення суду про повернення дитини, представник стягувача просила суд відмовити в задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, уповноваживши адвоката Пожидаєва В.О представляти її інтереси в суді.

Представник заявника ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з`явився, звернувшись до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи.

Стягувач ОСОБА_4 уповноважив представляти його інтереси адвоката Гаро Г.О.

Представник стягувача ОСОБА_7 в судовому засіданні проти заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заперечила, в її задоволенні просила відмовити.

Державний виконавець, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не з`явився.

Оскільки неявка сторін виконавчого провадження та виконавця не перешкоджає розгляду, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, заслухавши представника стягувача та дослідивши матеріали заяви, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі №552/1759/19 скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 травня 2019 року та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії задоволено.

Визнано незаконним вивезення та утримування ОСОБА_1 на території України малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано ОСОБА_1 передати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові Віннену ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Витрати, пов`язані з поверненням малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії покладено на ОСОБА_4 .

За вказаним судовим рішенням 28 жовтня 2019 року видано виконавчий лист №552/1759/19, згідно якого зобов`язано ОСОБА_1 повернути малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до місця її постійного проживання - Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, зобов`язано ОСОБА_1 передати малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батькові Віннену ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , для забезпечення повернення дитини до постійного місця проживання до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

За вказаним виконавчим документом 13 лютого 2020 року державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. суми) відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення.

На даний час вказане виконавче провадження перебуває на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На час звернення боржника ОСОБА_1 до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, рішення Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі №552/1759/19 не виконано, дитина не повернута до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії.

Також судом встановлено, що рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року, яке набрало законної сили 30 березня 2023 року, у справі №545/2247/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Вказаним рішенням визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 4-10).

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст.432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Але під час розгляду заяви боржника судом не встановлено підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, рішення Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі №552/1759/19 ґрунтується на нормах Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка застосовується у відносинах між Україною та Великобританією.

Вказане рішення є чинним та підлягає до виконання.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року у справі №545/2247/18 ґрунтується на нормах Сімейного законодавства України та не враховує вимоги Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Тобто спір у вказаних судових рішеннях виник з різних правовідносин, які виникли у справі №552/1759/19 з незаконного вивезення боржником без згоди батька дитини з Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії до України, а у справі №545/2247/18 дій, спрямованих на реалізацію батьками права на визначення місця проживання дитини.

Рішення Полтавського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі №552/1759/19 виконується відповідно до міжнародних зобов`язань України з повернення незаконно вивезених дітей до країн їх постійного проживання.

Інші обставини, на які посилається боржник у своїй заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (відмова заявнику у видачі британського паспорту для дитини, відсутність реєстрації дитини як громадянки Великої Британії, відмова визнати ОСОБА_4 спонсором дитини згідно програми «Дім для Українців», тощо), не перешкоджають виконанню зазначеного рішення.

Таким чином під час розгляду заяви судом не встановлено підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Керуючись ст.432 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний термін.

Повний текст ухвали виготовлено 24 липня 2023 року.

Головуючий О.А.Самсонова