Справа № 466/4366/23
Провадження № 2/466/1482/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судового засідання Семків Х.І.,

справа №466/4366/23,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі служби у справах дітей Івано-Франківської селищної ради про визначення місця проживання дитини, -

за участі представника позивача адвокатки Теслюк Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

28.04.2023 адвокатка Теслюк Ярина Олегівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протягом останнього року сімейне життя між подружжям погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони проживають окремо один від одного. Оскільки між позивачем та сином з народження зав`язався сильний психологічний контакт, прив`язаність один до одного, вони проводять багато вільного часу разом просить визначити місце проживання з батьком.

Відповідач не скористалася правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 15.05.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, вирішив здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 23.06.2023 суд закрив підготовче провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі служби у справах дітей Івано-Франківської селищної ради про визначення місця проживання дитини та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. В судове засідання 31.07.2023 не прибули, однак адвокат скерувала клопотання про завершення розгляду справи у відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не прибула, однак скерувала на адресу суду письмові пояснення на позовну заяву, заперечує щодо задоволення позову, просить розглядати справу у її відсутності.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Івано-Франківської селищної ради в судове засідання не з`явився, однак надав висновок від 21.06.2023 щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.06.2023.

У шлюбі в них народилися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що стверджується свідоцтвом про народження, копія яких містяться в матеріалах справи /арк.спр.6,8/.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із проявів принципу диспозитивності у цивільному судочинстві є те, що сторони вільно розпоряджаються наданими їм процесуальними правами, за допомогою яких вони можуть впливати на хід процесу. Зокрема, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 49 ЦПК України, право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, відмови від позову, зміни підстав або предмета позову належить виключно позивачеві.

Згідно зі ст. 175 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. 49, 265 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

З пояснень в судовому засіданні малолітнього ОСОБА_3 зясовано, що його батьки проживають окремо: батько в особняку в с.Кожичі, а мама у квартирі у Львові. Спілкується з батьками однаково. У квартирі де проживає мама він не має особистої кімнати. Він навчається у школі у Львові, однак бажає проживати разом з батьком в особняку в с.Кожичі. Батько йому облаштував кімнату. Він разом з сестрою, яка навчається за кордоном, ціле літо проводять у селі, там йому подобається, оскільки є подвір`я, де він більше часу проводить.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Івано-Франківської селищної ради Львівської області від 21.06.2023 орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.спр.47,48). Такий висновок затверджений рішенням № 189 виконавчого комітету Івано-Франківської селищної ради від 21 червня 2023 року (арк.спр.49).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач має позитивне ставлення до дитини, проявляє щоденну турботу до неї, повноцінно виконує батьківські обов`язки щодо щоденного утримання та виховання, при цьому матеріали справи не містить даних, чи може дитина проживати із відповідачем (чи забезпечено належні умови проживання), зокрема і за адресою її реєстрації, де позивач на даний час не проживає. Хоча позивач офіційно не працевлаштований, однак має у власності житловий будинок в АДРЕСА_1 , інше рухоме майно, отримує доходи для утримання як майна, так і дітей.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

Виходячи із обставин даної справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дитини, визначаючи місце проживання дитини, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку дитини, приділяє дитині увагу, підтримку та любить дитину, суд виходить з найкращих інтересів дитини, враховує, що вже досить тривалий час неповнолітній син проживає разом з батьком, дійшов висновку про визначення місця проживання дитини з батьком. Зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, а в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7, 141, 150, 160, 161 СК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 липня 2023 року.

Суддя П. С. Невойт