Справа № 358/1127/23 Провадження № 2-о/358/68/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , заінтересована особа: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє завідувач сектору «Богуславське бюро правової допомоги» відділу безоплатної правової допомоги Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити ОСОБА_1 опікуном, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є сином заявниці, який перебуває під наглядом в кабінеті лікаря психіатра, а з 18.04.2023 року йому встановлено 2 групу інвалідності. У зв`язку із хворобою, ОСОБА_3 не може самостійно керувати своїми діями і постійно потребує сторонньої допомоги та опіки.

Заява подана до суду та підписана представником заявника - завідувачем сектору «Богуславське бюро правової допомоги» відділу безоплатної правової допомоги Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , при цьому до заяви на підтвердження повноважень представника додано копію довіреності, посвідченої директором Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі п. 2 ч.2 ст.62 ЦПК України, п. 5, 6 ч. 3 ст. 245 ЦК України, ст.59 КАС України ОСОБА_4 та копію наказу №245 від 29 червня 2023 року Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги «про уповноваження працівника сектору «Богуславського бюро правової допомоги» відділу безоплатної правової допомоги Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 » - ОСОБА_2 на надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 відповідно до п.2 та 5 ч.1 ст.17, ч. 4 ст. 21, п.3 ч.1 ст.25 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Перевіривши заяву й додані до неї матеріали, суд приходить до висновку про те, що вона підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

При прийнятті до свого провадження заяви, поданої в порядку окремого провадження, суддя вирішує питання відповідності її вимогам розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України, а також загальним вимогам до заяви, передбаченим ст. 175 ЦПК України.

Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун.

Частиною 1 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України, справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Однак, в порушення ч. 1 ст. 299 ЦПК України заявником у заяві про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, зазначено невірний суб`єктний склад осіб, які беруть участь у справі, зокрема заінтересованою особою не зазначено особу, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною.

Тобто, з огляду на заявлені вимоги, відповідно до вищезазначених положень ЦПК України, у цій справі ОСОБА_3 вочевидь повинен мати процесуальний статус особи, щодо якої розглядається питання про визнання його недієздатним відповідно до вимог ч.1 ст.299 ЦПК України у якості заінтересованої особи.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В порушення п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані в заяві обставини, а саме не зазначені докази того, що ОСОБА_3 не може чітко висловлювати свої думки, не може приготувати собі їжу, не розуміє обставин, що відбуваються навколо нього, не може дати оцінку своїм діям чи діям оточуючих, не може самостійно вийти з дому.

В порушення п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

В порушення п.7 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

В порушенняп.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у заявника або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

В порушення п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В порушення п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить підтвердження заявника про те, що ним не подано іншої заяви (заяв) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.175 ЦПК України, позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Частиною сьомою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 1ст. 58 ЦПК сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

30.09.2016 року набрав чинності Закон України № 1401-VIII від 02.06.2016 «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)».

За приписами ч. 3, 4 ст. 131-2 Конституції України, виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У підпункті 11 пункту 16-1розділу XV «Перехідні положення» Конституції України закріплено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції з 1 січня 2019 року.

У статті 8 Конституції України встановлено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

У цивільному судочинстві представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників у цивільному судочинстві.

У відповідності з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, лише під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених уст. 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду із заявою від імені ОСОБА_1 , її представник за довіреністю ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_3 недієздатним, встановити над ним опіку та призначити заявника опікуном.

Разом з тим, дана справа не належить до категорії малозначних на підставі ст. 19 ЦПК України.

Враховуючи зазначене, представником заявника в суді у даній справі може бути лише адвокат і саме адвокат, як представник заявника, вправі підписувати від імені свого довірителя заяву.

При цьому, з доданих до заяви документів вбачається, що заява у справі, яка не є малозначною, підписана представником за довіреністю.

Приписами ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 64 ЦПК України передбачено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

По своїй суті підписання та/або подання заяви, позовної заяви є процесуальними формами реалізації повноважень із представництва, яке має здійснюватися адвокатами.

За відсутності ордера, довіреність повинна містити інформацію, що повноваження на представництво в суді надано саме адвокату, а не громадянину. Така правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2018 року у справі № 910/15163/17, від 28 вересня 2021 року у справі № 711/1666/21, від 13 вересня 2021 року у справі № 334/7632/20, від 13 вересня 2021 року у справі № 334/7632/20, яка підлягає застосуванню відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

На підтвердження повноважень Даниленка І.І. на представництво інтересів заявника до матеріалів заяви додано копію довіреності. Однак зі змісту вказаної довіреності не вбачається, що повноваження з представництва заявником надані Даниленку І.І., як адвокату, зокрема, не надано доказів на підтвердження відомостей, що особа, яка підписала заяву, має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Зі змісту ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що документами, які посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

У разі, якщо адвокат надає безоплатну вторинну правову допомогу, відповідно до положень ч. 3 ст.21 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», його повноваження підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 долучив до матеріалів справи довіреність для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 від 29.06.223 року та копію наказу про уповноваження ОСОБА_2 для надання безоплатної вторинної правової допомоги, наданих Білоцерківським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Однак, зі змісту зазначених документів не вбачається, що повноваження з представництва заявнику ОСОБА_1 надані ОСОБА_2 , як адвокату.

Згідно ст.15 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є:

1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги;

2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначає адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу на постійній основі за контрактом ч.1 ст.21 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».

Згідно ч.3 ст.21 закону, Повноваження адвоката підтверджуються дорученням Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства.

Разом з тим, як вбачається ч. 4, 5 ст.21 Закону - для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складання документів процесуального характеру Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги може уповноважити свого працівника. Повноваження працівника Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги як представника суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу підтверджуються наказом Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави (рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998, рішення у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001).

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення заяви без руху для:

- надання суду доказів на підтвердження відомостей, що особа, яка підписала заяву, має право на зайняття адвокатською діяльністю;

- зазначення Дрижай Юрія Вікторовича особою, щодо якої розглядається питання про визнання його недієздатним відповідно до вимог ч.1 ст.299 ЦПК України у якості заінтересованої особи

- виконання вимог ч.3 ст.175 ЦПК України.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначенні статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявникові.

Тому, заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , заінтересована особа: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, залишити без руху та надати заявнику строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 185 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , заінтересована особа: виконавчий комітет Богуславської міської ради Київської області про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, залишити без руху, надавши заявникові 10-денний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити ОСОБА_1 та її представнику, що якщо відповідно до цієї ухвали суду у встановлений строк будуть виконані вимоги, визначені статтями 296, 299 ЦПК України, та усунуті вказані в цій ухвалі недоліки, заява вважатиметься поданою в день первісного її подання до суду. Якщо недоліки усунуті не будуть усунуті у встановлений строк, заява вважатиметься неподаною та буде повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Головуючий: суддя К. С. Романенко