У х в а л а

02 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 2-1514/10

провадження № 61-9620ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Турчин Андрій Анатолійович, ОСОБА_2 , на рішення приватного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою та просив визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця Турчина А. А., прийняті у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, а саме: про відкриття виконавчого провадження від 20 жовтня 2022 року № НОМЕР_1, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 20 жовтня 2022 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 20 жовтня 2022 року; про арешт коштів боржника від 20 жовтня 2022 року; про арешт майна боржника від 20 жовтня 2022 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року залишено без змін.

26 червня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року.

Клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції заявник не отримував, помилково вважаючи це достатніми підставами для поновлення строку.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків та запропоновано навести обґрунтовані підстави для поновлення строку та надати до суду разом із відповідними доказами. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2023 року справу призначено судді-доповідачеві Осіяну О. М., судді, які входять до складу колегії: Білоконь О. В., Сакара Н. Ю.

На усунення недоліків, що зазначені в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 липня 2023 року заявник направив до суду заяву про усунення недоліків разом з долученими до неї матеріалами, помилково вважаючи, що вимоги суду касаційної інстанції виконано.

Зазначені заявником підстави пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення не беруться судом до уваги ураховуючи таке.

Аналізом матеріалів касаційного провадження № 2-1514/10, судом установлено, що на порушення вимог статті 390 ЦПК України, касаційну скаргу подано 26 червня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки відповідно до даних офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року складено 27 квітня 2023 року, а оприлюднено від 28 квітня 2023 року, тобто строк на оскарження у цій справі сплинув від 29 травня 2023 року.

Касаційна скарга подана заявником 26 червня 2023 року, відтак це дає підстави для висновку, що строк на оскарження пропущений.

Крім того, Верховним Судом враховано, що саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Антіповим Є. В., який був присутнім в судовому засіданні апеляційного суду та надавав пояснення у справі, ця справа переглядалася у суді апеляційної інстанції. Також оцінено й повідомлення ОСОБА_1 на адресу керуючого АБ «Антіпов та партнери» від 26 квітня 2023 року про розірвання договору, однак без надання суду документів щодо прийнятого, з цього приводу, рішення.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 272 ЦПК України за заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заявником не надано Верховному Суду доказів на підтвердження того, що апеляційним судом було порушено порядок вручення копії судового рішення, передбачений статтею 272 ЦПК України та про обставини, які об`єктивно перешкоджали отримати вказане судове рішення і подати касаційну скаргу у передбачений ЦПК України строк, тобто заявник зобов`язаний з розумним інтервалом часу самостійно або через представника цікавитися провадженням у своїй справі. Сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У цивільному судочинстві адвокат не наділений самостійними процесуальними правами та не є стороною у справі, а лише здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Водночас, сторона у справі на свій розсуд обирає спосіб реалізації своїх процесуальних прав, звернутися до суду особисто або через представника.

За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки, тому ОСОБА_1 міг приймати участь у цій справі як самостійно, так і за участю адвоката Антіпова Є. В.

Наведене дає підстави для висновку, що за наявності представника (адвоката) сторона не позбавлена можливості самостійно вчиняти процесуальні дії, у тому числі, з метою недопущення ризиків настання негативних наслідків.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися з дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Разом з цим, наданий заявником, в якості доказу на підтвердження пропуску строку, консультативний висновок спеціаліста від 21 червня 2023 року про перебування на лікуванні у невропатолога з 20 травня по 21 червня 2023 року, не приймається судом до уваги, оскільки початок захворювання, що зафіксований лікарем-консультантом, відбувся майже наприкінці строку на касаційне оскарження, крім того відсутні дані щодо стаціонарного лікування заявника, а отже суду не надано достовірних доказів про наявність перешкод для заявника щодо звернення до суду з касаційною скаргою у визначений процесуальний строк, враховуючи дату оприлюднення повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року на офіційному сайті ЄДРСР, тобто 28 квітня 2023 року.

З урахуванням вище викладеного, заявником не доведено, що він був позбавлений можливості цікавитись результатами розгляду своєї справи, тому підстави, наведені у клопотанні не можуть бути визнані судом неповажними.

Отже Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Заявнику надавався достатній строк для усунення недоліків касаційної скарги, однак він не скористався своїми процесуальними правами, не проявив належної обачності у захисті своїх прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Заявник не демонстрував готовність брати участь у розгляді цієї справи.

Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти підстави для поновлення строків для оскарження, які мають виправдовувати втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Відтак, касаційна скарга подана до суду після закінчення строків, установлених законодавством й підстави наведені у клопотанні про поновлення строку на оскарження не можна визнати поважними, оскільки вони не свідчать про існування об`єктивних перешкод у своєчасному поданні заявником касаційної скарги й не виправдовують пропуск процесуального строку на її подання.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на оскарження, суд має виходити з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними лише у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження було зумовлено діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції й так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали своєчасному зверненню з такою скаргою.

Водночас особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми й змісту скарги, у тому числі й щодо доведення поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами.

Відтак, Верховний Суд констатує, що заявником не надано логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали вчасно звернутися з касаційною скаргою, скориставшись своїми процесуальними правами.

Указана процесуальна поведінка не демонструє добросовісність використання своїх процесуальних прав і готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, може бути визнано порушенням права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, в аспекті дотримання принципу правової визначеності, який включає принцип остаточності судового рішення.

ЄСПЛ зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Отже, оскільки у відведений судом строк, ухвала суду не виконана, що перешкоджає касаційній інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 квітня 2023 року вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію цієї ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявнику. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян