Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2545/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2023 м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Королівської селищної ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В., про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 05.06.2023 за клопотанням позивача, первісного відповідача ОСОБА_2 замінено на Королівську селищну раду, оскільки було з`ясовано, що первісний відповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис №170 від 25.07.1998р. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з цілого будинку з належними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,11 га, що розташована в АДРЕСА_1 . 30.01.1999 року позивач вступив у спадкові права, що підтверджує свідоцтвом про право на спадщину за законом на будинок в АДРЕСА_1 . У квітні 2023 року було знайдено державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,11 га, цільовим призначенням під будівництво та обслуговування житлового будинку, серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення виконавчого комітету Теківської сільської ради від 19.03.1997 р. В свідоцтві про смерть та в державному акті на право власності на землю є розбіжності у написанні прізвища спадкодавця, а саме прізвища та ім`я вказані « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ». У зв`язку з помилкою у написанні прізвища та ім`я спадкодавця у належних правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державним нотаріусом Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутність.

Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в підготовче засідання також не з`явився, однак подав через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої проти задоволення вимог позивачки не заперечує та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Третя особа будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання також не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом належними доказами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Виноградівської райдержадміністрації Закарпатської області, актовий запис №170 від 25.07.1998 р.

Факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , від 17.09.1975 р., відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Заповіту спадкодавець не залишила.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК 1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Таким чином спадкування після смерті матері позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відбувалось за правилами, встановленими ЦК 1963 р.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складалася з цілого будинку з належними спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,11 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

30.01.1999 року позивач вступив у спадкові права після смерті своєї матері - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , виданим державним нотаріусом Виноградівської державної нготаріальної контори.

Крім позивача інших спадкоємців немає, оскільки чоловік спадкодавця та батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті його матері ОСОБА_3 .

Згідно ст.529 ЦК України, в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

У квітні 2023 року позивачем було знайдено державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,11 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, серія НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі рішення виконавчого комітету Теківської сільської ради від 19.03.1997 р.

У зв`язку з необхідністю отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори.

Разом з цим в свідоцтві про смерть та в державному акті на право власності на землю виявлено розбіжності у написанні прізвища спадкодавця, а саме прізвище та ім`я вказані « ОСОБА_4 » та « ОСОБА_5 ».

У зв`язку з помилкою у написанні прізвища та імені спадкодавця у належних правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, державним нотаріусом Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку позивачу було відмовлено ( лист - відмова від 05.05.2023 № 119/01-16).

Суд приходить до перконання, що виявлені розбіжності виникли у зв`язку із невірним перекладом із російської на українську мову та застосування розмовної форми їх вимови.

Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК Української РСР та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації.

З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересів (ст. 16 ЦК України). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і подібне.

Постановою Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10 визначено, що відповідно достатті 1225 ЦК Україниправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В ст. 131 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ у Постанові № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,11 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко