Справа № 347/9/23
Провадження № 22-ц/4808/814/23
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретар Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, на заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 водій автомобіля марки «Mercedes-Benz Е 200» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 рухаючись населеним пунктом с.Старі Кути Кутської ТГ за напрямком до с. Тюдів Косівського району Івано-Франківської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 05 липня 2022 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000202 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПрАТ СК «Євроінс Україна» згідно Полісу № 208775446 .

10 серпня 2022 року на адресу ПрАТ СК «Євроінс Україна» представником заявника надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого - ОСОБА_2 , інтереси якого представляє матір ОСОБА_1 , а саме: 78 000.00 грн. моральної шкоди та 234 000.00 грн витрат на утримання та долучено всі необхідні для прийняття рішення документи. За вказаною заявою про виплату страхового відшкодування відповідачем відкрито страхову справу № 72555/1.

23 серпня 2022 року до заяви про виплату страхового відшкодування долучено копію свідоцтва про смерть матері загиблого - ОСОБА_5 та копію Довідки Управління соціального захисту населення Косівської РДА № 1475 від 19 серпня 2022 року про те, що з 05 липня 2022 року по даний час призначено державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28 жовтня 2022 року до заяви про виплату страхового відшкодування долучено копію постанови старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Івано - Франтівській області про закриття кримінального провадження № 0000202 від 28 жовтня 2022 року. Крім того, 31 жовтня 2022 року на адресу відповідача було повторно скеровано заяву про виплату страхового відшкодування за підписом позивача, у якій вона просила здійснити виплату страхового відшкодування, а саме: 78 000.00 грн. моральної школи та 234 000,00 грн витрат на утримання на реквізити, які були долучені до даної заяви. У відповідь на адвокатський запит ПрАТ «СК «Євроінс Україна» скерувала лист № 818-ЮР від 17 листопада 2022 року, у якому повідомила, що 16 листопада 2022 року перерахувала страхове відшкодування у розмірі 156000,00 грн на реквізити позивача. Крім того зазначила, що ДТП сталося з вини пішохода ОСОБА_4 , тому розмір страхового відшкодування було визначено Страховиком шляхом поділу на кількість учасників ДТП. Зазначена сума становить 50% від заявленої суми згідно заяви про виплату суми страхового відшкодування.

В обґрунтування відмови у виплаті 50% страхового відшкодування страховик посилається на наявність провини ОСОБА_4 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої останній загинув.

Позивач вважає відмову ПрАТ «СК «Євроінс Україна» у виплаті 50% страхового відшкодування неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі закону.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.03.2023 року, представник позивача просив стягнути із відповідача ПАТ Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , страхове відшкодування в сумі 156 000 грн, а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16 668 гривень 49 копійок, три відсотки річних у розмірі 1 000 гривень 11 копійок, інфляційні витрати у розмірі 1 092 00 копійок, а всього разом - 18 760 гривень 60 копійок. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень 00 копійок.

Заочним рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року в позові ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача - адвокат Скочиляс І.М. просить скасувати рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що в ході удового розгляду судом допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, рішення прийнято всупереч нормам процесуального законодавства, при його ухваленні судом неповно встановлені обставини, що мають значення для справи, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Посилання суду на те, що саме дії пішохода ОСОБА_4 стали причиною ДТП є неспроможними і не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку відшкодувати шкоду, оскільки ні володілець джерела підвищеної небезпеки, ні страховик не довели наявності непереборної сили або умислу потерпілого в заподіянні шкоди. Скаржник вважає недоведеним прояв грубої необережності в діях загиблого під час ДТП. Не можна вважати, що потерпілий від ДТП пішохід відноситься до кола осіб, на яких покладається відповідальність за завдання шкоди поряд з водієм. Смерть потерпілого ОСОБА_4 настала в результаті наїзд у на нього транспортного засобу, зокрема автобуса, який у даній дорожній обстановці не зміг уникнути наїзду на пішохода, а відтак немає взаємопов`язаних сукупних дій водія та пішохода.

Приймаючи рішення щодо часткової виплати страхового відшкодування, відповідач помилково, а в подальшому і суд першої інстанції, керувалися ст.36.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказане положення про ділення виплати на кількість осіб, винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки. Положення даної норми права до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. При цьому законом не передбачена можливість прийняття рішення страховиком про зменшення розміру страхового відшкодування, із врахування дій потерпілого, який помер внаслідок ДТП за участю транспортного засобу.

Оскільки загиблий пішохід, який в розумінні положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є потерпілим, цивільно-правова відповідальність якого не може бути застрахована у відповідності до положень цього Закону, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є невірним та таким, що не ґрунтується на положеннях вказаного Закону, тобто є невмотивованим. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у справі № 274/4882/17-ц від 10.01.2019.

Також скаржник вважає безпідставним посилання суду на положення ч.2 ст. 1193 ЦК України, оскільки вказана стаття передбачає можливість зменшення розміру відшкодування завданої шкоди, а не розміру страхового відшкодування, при цьому, правовідносини щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Настання страхового випадку в силу ст.979 ЦК України є підставою для виплати страхувальнику чи іншій, визначеній у договорі страхування особі, страховиком страхової виплати. У даній справі ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу визнана відповідачем страховим випадком, тобто страховик визнав подію як таку, за яку наступає цивільно-правова відповідальність володільця підвищеної небезпеки. Норми ст. 9, 22-31, 35,36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюють не порядок розрахунку страхового відшкодування, а мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може. Також апелянт зазначає, що виходячи з аналізу законодавства, відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілими несуть одинаків обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні так і невинуваті володільці об`єктів, які є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи. Такої ж позиції притримується Верховний Суд (постанова від 05.12.2018 у справі № 757/59802/16-ц, постанова від 10.01.2019 у справі № 500/2095/15-ц).

Також судом першої інстанції залишено поза увагою те, що за змістом ч.2 ст. 1188 ЦК України у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця від його вини.

Законом гарантовано потерпілим виплату відповідного розміру відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, яку вони мають право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу незалежно від вини потерпілого.

Скаржник також зазначає, що Страховою компанією залишено поза увагою положення ч.3 ст.1193 ЦК України і ділення навпіл відшкодування на утримання сина загиблого ОСОБА_2 є неправомірним та таким, що суперечить вказаній нормі права.

З боку позивача надані усі необхідні докази для підтвердження встановленого розміру моральної шкоди із посиланням на норми чинного законодавства, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги та прийнято в цій частині рішення, яке суперечить нормам закону.

Відтак сторона позивача вважає, що судом не наведено обґрунтованих підстав відмови та ненадання юридичної оцінки мотивів, яким він керувався, ухвалюючи рішення. Судом формально розглянуто справу без повного та всебічного з`ясування обставин справи, не надано оцінку доказам, а рішення є невмотивованим.

Також суд позбавив позивача права на захист, оскільки не провів ні одного судового засідання за участю представника позивача, яка бажала брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та подавала відповідні клопотання. Суд на відеозв`язок не виходив. Позивач та його представник не надавали заяв про розгляд справи за їх відсутності, розгляд справи в заочному порядку. Крім того, у системі КП Д-3 зареєстровано відзив відповідача на позовну заяву.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права чим позбавив позивача права на справедливий судовий розгляд.

Представник відповідача подав відзиву на апеляційну скаргу. Вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Підтримує висновки суду з тих же мотивів, що викладені в оскарженому рішенні. Вважає, що саме врахування судом наявності в діях загиблого в ДТП ОСОБА_4 грубої необережності, дало суду можливість винести обґрунтоване рішення. Суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення скасуванню не підлягає.

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - адвоката Скочиляс І.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що дії пішохода ОСОБА_4 є грубою необережністю, що призвела до смертельних наслідків; а ПАТ Страхова Компанія «Євроінс Україна» проведено страхове відшкодування на користь малолітнього сина загиблого з розрахунку 78 000,00 грн. (12 мінімальних заробітних плат станом на дату страхового випадку - моральна шкода, завдана смертю потерпілого) + 234 000,00 грн. (36 мінімальних заробітних плат станом на дату страхового випадку - допомога по втраті годувальника) : 2 ( кількість осіб, відповідальних за спричинену шкоду); і що заявлена позивачем сума страхового відшкодування шкоди є завищеною та безпідставною, оскільки полісом №208775446 за спричинену шкоду сума страхового відшкодування визначена в розмірі 260 000,00 грн. Тому суд вважав позовні вимоги безпідставними.

Судом встановлено, що 28.04.2022 року між ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та ОСОБА_3 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі електронного полісу № 208775446 (а.с.83), відповідно до якого забезпечено транспортний засіб «Mercedes-Benz Е200», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Старі Кути, Косівського р-ну, Івано-Франківської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz Е 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок якої було скоєно наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.10.2022 року (а.с.87-94) прийнятої ст.слідчим з ОВС відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Івано-Франківській області ІНФОРМАЦІЯ_3, приблизно о 23 годині 35 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Е200 реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався населеним пунктом с. Старі Кути Кутської ТГ Косівського району. Проїжджаючи за напрямком до с. Тюдів, Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 їхав неосвітленою ділянкою дороги вулиці Тюдівська, де в цей час на проїзній частині, у положенні лежачи знаходився пішохід ОСОБА_4 ;

Всупереч вимогам п.п. 4.4, 4.14 а, г, Правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_4 , у темну пору доби, будучи одягнутим в одяг без світлоповертальних елементів, не виділив себе для своєчасного його виявлення іншими учасниками руху, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що при житті може відповідати умовно смертельній дозі алкогольного отруєння та при фазі накопичення алкоголю в організмі, опинився на проїзній частині у положенні лежачи, таким чином поставив себе у небезпеку та створив перешкоду для руху водію ОСОБА_3 ; Допитана як свідок ОСОБА_1 пояснювала, що обставини дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинув її колишній чоловік, їй не відомі, ОСОБА_4 зловживав спиртним; Допитаний як свідок ОСОБА_6 пояснював, що ІНФОРМАЦІЯ_3 приблизно о 21 год. 40 хв. до нього прийшов ОСОБА_4 , який на той час вже перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином під час досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження, в ході проведення всіх можливих та необхідних слідчих дій, спрямованих на розслідування обставин кримінального правопорушення, встановлено, що причиною ДТП стало грубе порушення саме пішоходом ОСОБА_4 , який є також учасником дорожнього руху, Правил дорожнього руху України, та яким не були вжиті належні заходи безпеки, а саме п.п. 4.1, 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України.

Зважаючи на те, що грубе порушення пішоходом ОСОБА_4 п.п. 4.1, 4.4, 4.14 Правил дорожнього руху України призвело до вищевказаного ДТП, та його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з отриманням ним тілесних ушкоджень, в результаті яких настала його смерть та приймаючи до уваги те, водій ОСОБА_3 , в даній дорожній ситуації не мав технічної можливості запобігти ДТП, в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом також встановлено, що померлий ОСОБА_4 доводився батьком малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач в справі ОСОБА_1 є колишньою дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується копією рішення Косівського районного суду від 05.03.2018 року (а.с.13-15) та відповідно матір`ю малолітнього ОСОБА_2 .

Відтак, малолітній ОСОБА_2 є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди та допомоги по втраті годувальника у зв`язку зі смертю батька - потерпілого ОСОБА_4

ОСОБА_1 10.08.2022 року подала заяву про виплату страхового відшкодування.

28.10.2022 року представником позивача було направлено Відповідачу заяву про долучення документів та виплату страхового відшкодування (а.с.31-32), додатком до якої була копія постанови слідчого управління ГУ НП в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження від 28.10.2022 року (а.с.33-40).

31.10.2022 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 було подано відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.43-44).

16.11.2022 року ОСОБА_1 отримала страхову виплату в розмірі 156000 грн. (а.с.101).

У зв`язку з відмовою страховика виплатити решту страхового відшкодування та моральної шкоди позивач звернулася до суду.

При вирішенні справи суд першої інстанції прийняв до уваги, що органом досудового розслідування не було встановлено вини водія ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у зв`язку із чим останнє було закрито, підтвердженням чого є постанова про закриття кримінального провадження ( а.с.87-94). А зважаючи на приписи ст. 1187 Цивільного кодексу України, у разі спричинення шкоди потерпілому внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вина завдана шкоди презюмується, незважаючи на те, що його дії не були неправомірними та не перебувають у причинному зв`язку із ДТП. Настання цивільно-правової відповідальності є незворотнім наслідком в даному випадку та вказана ДТП є страховим випадком в розумінні ст. 6 Закону, а смерть потерпілого настала внаслідок непереборної сили чи його власного умислу. Разом з тим, з урахуванням положень п. 36.3 ст. 36 Закону, ст. 1193 Цивільного кодексу України, пішохід ОСОБА_4 також є відповідальним за спричинену шкоду, оскільки на нього, як учасника дорожнього руху, покладаються обов`язки дотримуватися вимог ПДР України. Невиконання пішоходами обов`язків, передбачених ПДР України, має наслідком настання незворотних ризиків, зокрема, пов`язаних із завданням шкоди життю чи здоров`ю. Тому суд погодився із позицією страховика, який виплатив половину суми, що підлягала б виплаті особі, яка має право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди та допомоги по втраті годувальника у зв`язку зі смертю батька - потерпілого, врахувавши наявність вини в діях самого потерпілого.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Що стосується вини в діях загиблого потерпілого, то необхідно зазначити наступне. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 285/4223/17 зазначено, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

У справі, яка переглядається, позивач не була учасником ДТП, а звернулася до суду з позовом до відповідача як страховика забезпеченого транспортного засобу про відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька її неповнолітньої дитини, з підстав, передбачених пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV. Крім того, суд не встановив обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_4 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що: «відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що «за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність потерпілої особи в даному випадку не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що: «42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, при відмові в задоволенні позову суд вважав, що з боку пішохода ОСОБА_4 є вина в ДТП, що стало законною підставою для застосування страховиком пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачці; суд не звернув увагу, що абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали; суд встановив, що загальний розмір суми страхового відшкодування страховиком становить 312000 грн; страховим актом № 72555/1/2022 від 16 листопада 2022 року, складеним відповідачем, визначено розмір страхового відшкодування в сумі 156000 грн; суд не врахував, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Згідно з п. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

На час ДТП 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі становив 78000 грн.

Згідно з п.27.2. вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже загальний розмір такого страхового відшкодування утриманцям становить 234000 грн на час ДТП.

Відповідач не оспорював розрахунок позивача, погодився з ним, що підтверджується виплатою страхового відшкодування, яке відповідачем обмежене тільки з міркувань наявності вини загиблого, а не у зв`язку із неправильним розрахунком сум позивачем.

У зв`язку з цим неправильною є думка суду про те, що сума страхового відшкодування для малолітнього сина загиблого в будь-якому випадку не перевищувала б ліміт відповідальності, закладений в полісі страхувальника, оскільки суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спростовується встановленими обставинами справи.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновок суду про відмову в позові не відповідає встановленим обставинам і нормам матеріального права.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення суду про відмову в позові підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди. У зв`язку із неправомірною відмовою у виплаті позивачу належних сум підлягають задоволенню й вимоги про стягнення пені, суми трьох відсотків річних, інфляційних втрат, порядок розрахунку яких відповідач не оспорював.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справ

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що він вважав заявлені витрати на правничу допомогу позивачу в розмірі 15000 грн неспівмірними критеріям вартості послуг адвоката з урахуванням положень статті 137 ч.4 ЦПК України, а також тому, що адвокат позивача спеціалізується на супроводі справ потерпілих в ДТП у спорах із страховими компаніями.

Разом з тим конкретних аргументів, в чому вбачається неспівмірність витрат на правничу допомогу позивачу, представник відповідача не вказував. Довід про досвід адвоката в подібних спорах, що виключає значні зусилля для підготовки такого спору, не є слушним, оскільки не ґрунтується на об`єктивних обставинах справи, а має характер припущення. Також з матеріалів справи вбачається, що представник позивача неодноразово направляла суду клопотання про участь в судових засіданнях в режимі відео конференції, останнє - 11 квітня 2023 року, проте у матеріалах справи відсутні відомості, з яких можливо встановити, що суд приймав заходи для організації судового розгляду за участю представника позивача. В оскарженому рішенні судом зазначено, що представник подала письмові пояснення 20.03.2023 року, в яких просила задовольнити вимоги повністю (а.с. 120-131). Однак вказані письмові пояснення не містять клопотання про розгляд справи без участі позивача або її представника, отже, представнику позивача судом не надано можливості взяти участь в судовому розгляді справи, незважаючи на рішення суду від 05.01.2023 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом ) сторін, і від 01.02.2023 року про розгляд справи в режимі відео конференції за участю представника позивача адвоката Скочиляс І.М. (а.с.64, 74).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат Скочиляс І.М. до матеріалів справи долучила договір про надання правової допомоги від 23.11.2022 року, п.6.1. якого вартість послуг адвоката в суді першої інстанції становить 15000 грн, ордер, (а.с.48-53) заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с.137,140). У попередній розрахунок включені консультації, вивчення матеріалів справи, судової практики, підготовка позовної заяви, процесуальних документів, участь в судових засіданнях. Як вже встановлено колегію суддів, представник позивача не приймала участь в судовому засіданні, оскільки не судом їй не було надано такої можливості.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Разом із тим колегія суддів зауважує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Представником адвоката надано належні та достатні докази для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача в визначеному договором розмірі 15000 грн.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина, до ПРАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування і стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 156 000 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16 668,49 грн, три відсотки річних у розмірі 1000,11 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 092 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 1747,60 грн та за апеляційне оскарження 2621,40 грн, а всього підлягає стягненню судовий збір 4369 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 квітня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , страхове відшкодування в сумі 156 000 (сто п`ятдесят шість тисяч) грн а також пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16 668,49 грн, три відсотки річних у розмірі 1000,11 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 092 грн., судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн..

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в дохід держави судовий збір 4369 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 липня 2023 року.

Головуюча Є.Є. Мальцева

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська