П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2023 року м. Київ

Справа № 362/6768/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2279/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Лебідь - Гавенко Г.М., 22 серпня 2022 року у м. Василькові, повний текст рішення складений 01 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Путрівська сільська рада, Глевахівська об`єднана територіальна громада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2019 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог, просили встановити порядок користування земельною ділянкою, площею 0,15 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 між позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким належить 69/100 частин житлового будинку за вказаною адресою та відповідачем ОСОБА_1 , якому належить 31/100 частина житлового будинку за вказаною адресою згідно варіанта № 1 схеми встановлення порядку користування земельною ділянкою, що є додатком № 2 до висновку експерта № 8991/8992/19-41 та вирішити питання судових витрат.

Позов мотивований тим, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2005 року задоволено їх позов до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 . Цим рішенням суду за ними було визнано право власності на 69/100 частини зазначеного будинку та виділені у власність приміщення: 1-1, 1-2. 1-3, 1-4, 1-5, 1-6. За відповідачем цим же рішенням суду було визнано право власності на 31 /100 частину домоволодіння та виділено у власність приміщення 1-7.

10 лютого 2010 року вони отримали свідоцтво про право власності на належні частки у житловому будинку АДРЕСА_1 . В цей же день була проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 25274416 від 10 лютого 2010 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2005 року було відмовлено позивачам у визначені порядку користування земельною ділянкою, оскільки до позову не було надано акту відведення земельної ділянки в натурі ОСОБА_1 за яким значиться земельна ділянка на даний час.

Отже, вони були співвласниками житлового будинку який розташований на земельній ділянці площею 0,15 га із визначеними судом частками та виділом в натурі належних часток на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду від 21 липня 2005 року.

Рішенням виконавчого комітету №21 від 30 березня 2016 року Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області виділеній позивачам частині домоволодіння була присвоєна окрема поштова адреса, а саме: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 , маючи окремо виділене у власність приміщення не бажав добровільно за взаємною згодою усіх співвласників будинку встановити порядок користування земельною ділянкою з метою подальшої її приватизації у порядку визначеним ЗК України та всіляко чинив їм перепони у користуванні як земельною ділянкою так і належною їм частиною житлового будинку. А тому, вони вимушені були звертатися до суду із позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що буде підставою для приватизації земельної ділянки незалежно від поведінки відповідача.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2022 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Путрівська сільська рада, Глевахівська об`єднана територіальна громада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою - задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1500 га між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно варіанту №1 Додатку №2 до Висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №8991/8992/19-41 від 16 липня 2019 року.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як власникам 69/100 частки будівель і споруд, виділено в користування земельну ділянку площею 0,15 га, що становить 0,1035 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на схемі заштрихована рожевим кольором на Додатку №2, в межах: від точки 1 лінія розподілу довжиною 17.44 м проходить по внутрішній стороні фундаменту (по межі земельної ділянки) до точки 2; від точки 2 лінія розподілу довжиною 4.12 м проходить по металевому паркану (по зовнішній межі земельної ділянки) до точки 3; від точки 3 лінія розподілу довжиною 52.43 м проходить по металевому паркану (по зовнішній межі земельної ділянки) до точки 4; від точки 4 лінія розподілу довжиною 20.54 м проходить по умовній межі (по зовнішній межі ділянки) до точки 5; від точки 5 лінія розподілу довжиною 18.91 м проходить по умовній межі до точки 6; від точки 6 лінія розподілу довжиною 5.26 м проходить по умовній межі (на відстані 1 м від стіни будинку) до точки 7; від точки 7 лінія розподілу довжиною 1.44 м проходить по умовній межі до точки 8; від точки 8 лінія розподілу довжиною 1.39 м проходить по стіні будинку до точки 9; від точки 9 через точку 10 до точки 11 лінія розподілу проходить по внутрішнім стінам будинку; від точки 11 лінія розподілу довжиною 1.44 м проходить по умовній межі до точки 12; від точки 12 лінія розподілу довжиною 4.27 м проходить по умовній межі до точки 13; від точки 13 лінія розподілу довжиною 15.80 м проходить по умовній межі до точки 1

ОСОБА_1 , як власнику 31/100 частин будівель і споруд, виділити в користування земельну ділянку площею 0,15 га, що становить 0, 0465 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на схемі заштрихована блакитним кольором на Додатку№2 , в межах: від точки 1 лінія розподілу довжиною 15.80 м проходить умовній межі до точки 13; від точки 13 лінія розподілу довжиною 4.27 м проходить по умовній межі до точки 12; від точки 12 лінія розподілу довжиною 1.42 м проходить по умовній межі до точки 11; від точки 11 через точку 10 до точки 9 лінія розподілу проходить по внутрішнім стінам будинку; від точки 9 лінія розподілу довжиною 1.39 м проходить по стіні будинку до точки 8; від точки 8 лінія розподілу довжиною 1.44 м проходить по умовній межі до точки 7; від точки 7 лінія розподілу довжиною 5.26 м проходить по умовній межі (на відстані 1 м від стіни будинку) до точки 6; від точки 6 лінія розподілу довжиною 18.91 м проходить по умовній межі до точки 5; від точки 5 лінія розподілу довжиною 8.74 м проходить по умовній межі (по межі земельної ділянки) до точки 14; від точки 14 лінія розподілу довжиною 5.67 м проходить по металевому паркану (по межі земельної ділянки) точки 15; від точки 15 лінія розподілу довжиною 38.13 м проходить по умовній межі (по межі земельної ділянки) до точки 16; від точки 16 лінія розподілу довжиною 15.12 м проходить по внутрішній стороні фундаменту (по межі земельної ділянки) до точки 1.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю позовних вимог позивачів, суд вказав на те, що враховував розмір земельної ділянки та права позивачів стосовно спірного майна і виділив у користування земельну ділянку, розмір якої відповідає розміру їх частки у спільному майні.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що під час ухвалення судового рішення судом не було враховано межі приватизованої ділянки площею 0,05 га за адресою: АДРЕСА_1 ., які є прилеглою до земельної ділянки площею 0,1500 га відносно якої встановлено право користування між співвласниками будинку.

Вказує, що заявляв в судовому засіданні дану обставину, однак документи на підтвердження вказаних обставин знаходились у представника відповідача, який перебуває на військовій службі, тому відповідач просив призупинити розгляд справи у зв`язку із вказаною обставиною. Однак суд ухвалив рішення, не перевіривши заявлену відповідачем обставину. Суд незаконно відмовив в задоволенні клопотань, не надавши права надати вказані документи.

На підставі викладеного, просить призначити у справі земельно-технічну експертизу для визначення можливих варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким встановити порядок користування земельною ділянкою з виділенням сторонам часток користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Вожакіна Т.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шумило Н.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з'явились, повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили, з будь якими клопотаннями до суду не звертались. Тому, керуючись положеннями ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що відповідно до Довідки виданої Путрівською сільською радою від 16 січня 2008 року №41 ОСОБА_1 в 1988 році було надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,15 га в АДРЕСА_1 . Станом на 16 січня 2007 року згідно рішення суду співвласниками будинку за вищевказаною адресою являються ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 тому земельна ділянка загальною площею 0,15 га є в спільному частковому користуванні даних осіб (т.1 а.с.18).

Згідно з Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 28 червня 1988 року ОСОБА_1 виділено для будівництва індивідуального житлового будинку присадибну ділянку площею 800 кв.м. в АДРЕСА_3 . Межі присадибної ділянки визначені: з сході - городи, з заходу - ОСОБА_5 , з півночі - поле, з півдня - ОСОБА_6 (т.1 а.с.13).

Згідно з кадастровим планом станом на 17 квітня 2019 року за громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рахується земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). В Кадастровому плані зазначено, що даний план не посвідчує право власності (т.1 а.с.64).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2005 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 . Рішенням суду за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано право власності на 69/100 частини зазначеного будинку та виділені у власність приміщення: 1-1, 1-2. 1-3, 1-4, 1-5, 1-6.

За ОСОБА_1 рішенням суду визнано право власності на 31/100 частину домоволодіння та виділено у власність приміщення 1-7.

У задоволенні позову про визначення порядку користування земельною ділянкою було відмовлено (т.1 а.с.15).

Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 10 лютого 2010 року на підставі рішення суду від 21 липня 2005 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровано право власності на належні частки у житловому будинку АДРЕСА_1 по 69/200 частин (т.1 а.с.13). 10 лютого 2010 року проведена і деравна реєстрація права власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 25274416 від 10.02.2010 року (т.1 а.с.14).

Рішенням виконавчого комітету №21 від 30 березня 2016 року Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області виділеній позивачам частині домоволодіння присвоєна окрема поштова адреса, а саме: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.24).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було виготовлено технічну документацію на житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.25-29,59-63).

Розпорядженням Путрівської сільської ради Васильківського району Київської області № 5 від 26 січня 2016 року підтверджуються обставини перейменування АДРЕСА_3 (т.1 а.с.30).

Згідно з висновком експерта ОСОБА_7 КНДІСЕ Міністерства юстиції України від 16 липня 2019 року № 8991/8992/19-41 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи в даній справі встановлено, що на розгляд суду пропонується два варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким належить 69/100 частини житлового будинку та ОСОБА_1 , якому належить 31/100 частини житлового будинку. З наведених експертом схем вбачається, що земельна ділянка визначена, як така що межує з землями ОСОБА_8 на півночі, землями сільради на сході та землею ОСОБА_6 на півдні. Порядок користування визначений з урахуванням часток у домоволодінні та порядком користування, що фактично склався між співвласниками (т.1 а.с.69-83).

Разом з апеляційною скаргою відповідачем були подані: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 24 лютого 2021 року за ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером: :01:013:0039 та витяг з електронного ресурсу щодо її розташування на карті (т.2 а.с.74,75).

В ході розгляду справи стороною відповідача також надано:

- копію Рішення Виконавчого комітету Путрівської сільської ради Василькіського району Київської області № 51 від 24 жовтня 2001 року щодо надання ОСОБА_9 земельної ділянки під город площею 0,05 га по АДРЕСА_4 , яка межує з півночі - земельна ділянка ОСОБА_8 , з півдня земельна ділянка ОСОБА_3 (т.2 а.с.121);

- копію Рішення Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області № 72-07-VIII від 04 лютого 2021 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0039, площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 (т.2 а.с.122).

В ході розгляду справи стороною позивача також надано:

- копію Рішення Путрівської сільської ради № 27 від 22 квітня 1988 року про надання дозволу ОСОБА_1 на право перебудови індивідуального житлового будинку та господарських будівель на виділеній присадибній ділянці площею 0,15 га, в тому числі під забудову 0,08 га, розташованій між сусідом з заходу ОСОБА_5 , з півночі поле, з сходу огороди, з півдня ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 (т.2 а.с.131);

- копія довідки Путрівської сільської ради від 17 березня 2004 року, видана ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 має загальну площу, 0,15 га і рахується за ОСОБА_3 (т.2 а.с.132);

- копія акту обміру земельної ділянки від 19 березня 2004 року в АДРЕСА_1 (т.2 а.с.133);

- повторно копія довідки №41 виданої Путрівською сільською радою 16 січня 2008 року, про те що ОСОБА_1 в 1988 році було надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,15 га в АДРЕСА_1 . Станом на 16 січня 2007 року згідно рішення суду співвласниками будинку за вищевказаною адресою являються ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 тому земельна ділянка загальною площею 0,15 га є в спільному частковому користуванні даних осіб (т.1 а.с.18);

- копія Рішення Путрівської сільської ради Василькіського району Київської області б/н від 08 квітня 2009 року про надання дозволу на замовлення ОСОБА_2 кадастрового плану земельної ділянки площею 0,155 га в АДРЕСА_1 для розподілу земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з виділенням окремих ділянок згідно розподілу будинку (т.2 а.с.135);

- кадастрові плати із запропонованим розподілом ОСОБА_1 , 0,0465 га та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 0,1035 га (т.2 а.с.136-138);

- кадастровий план станом на 23 листопада 2018 року, згідно з яким за громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рахується земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.2 а.с.139);

- кадастровий план станом на 17 квітня 2019 року, згідно з яким за громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рахується земельна ділянка по АДРЕСА_2 площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.2 а.с.140);

- схема розміщення на місцевості земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.141).

Апеляційним судом також встановлено, що 03 вересня 2021 року у справі №362/6053/19 Васильківським районним судом Київської області ухвалено рішення щодо виділення в натурі житлового будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , однак вказане рішення не набрало законної сили, перебуває на стадії перегляду справи апеляційним судом.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок.

Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються у випадку, коли належний особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації.

Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч.ч. 1-4 та 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій, сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Таким чином, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20 та від 04 березня 2021 року у справі № 922/3463/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Частинами 1,2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Перш за все колегія суддів звертає увагу, що на стадії апеляційного перегляду справи, сторонами у справі були подані та апеляційним судом було прийнято ряд доказів у справі, що не були подані до суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджуються обставини, що відповідач до ухвалення рішення судом першої інстанції заявляв про обставини набуття ним у приватну власність земельної ділянки площею 0,05 га, однак суд першої інстанції не звернув уваги на ці доводи, ухвалив рішення, не перевіривши заявлену відповідачем обставину. З метою повного і всебічного з`ясування обставин справи, рівності прав учасників справи, апеляційним судом були прийняті і докази подані стороною відповідача. Вказані дії вчинені апеляційним судом з урахуванням положень ст.ст. 356,367 ЦК України та з метою забезпечення повного і всебічного з`ясування обставин справи.

З наведених обставин справи вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2005 року здійснено поділ в натурі житлового будинку АДРЕСА_1 , визнано за позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на 69/100 частин, за ОСОБА_1 визнано право власності на 31/100 частин.

За даними сільської ради в 1988 році ОСОБА_1 було надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,15 га в АДРЕСА_1 . Також матеріали справи містять копію Рішення Путрівської сільської ради № 27 від 22 квітня 1988 року про надання дозволу ОСОБА_1 на право перебудови індивідуального житлового будинку та господарських будівель на виділеній присадибній ділянці площею 0,15 га, в тому числі під забудову 0,08 га, розташованій між сусідом з заходу ОСОБА_5 , з півночі поле, з сходу огороди, з півдня ОСОБА_6 в АДРЕСА_3 , яка була надана на стадії апеляційного перегляду справи. Актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 28 червня 1988 року ОСОБА_1 виділено для будівництва індивідуального житлового будинку присадибну ділянку площею 800 кв.м. в АДРЕСА_3 . Межі присадибної ділянки визначені: з сходу - городи, з заходу - ОСОБА_5 , з півночі - поле, з півдня - ОСОБА_6 . Інших даних щодо надання на права користування земельною ділянкою сторонам у справі матеріали справи не містять, відсутні, зокрема, дані про присвоєння їй кадастрового номеру.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні дані, що Рішення Виконавчого комітету Путрівської сільської ради Василькіського району Київської області № 51 від 24 жовтня 2001 року було надання ОСОБА_9 земельну ділянки під город площею 0,05 га по АДРЕСА_4 , яка межує з півночі - земельна ділянка ОСОБА_8 , з півдня земельна ділянка ОСОБА_3 , а Рішенням Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області № 72-07-VIII від 04 лютого 2021 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0039, площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в відповідному реєстрі.

Визначення меж земельної ділянки, переданої у власність відповідача ОСОБА_1 , а саме визначення, що вона межує з півночі - земельна ділянка ОСОБА_8 , свідчать про те, що ця земельна ділянка надана в межах раніше визначеної йому у користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, так як на кадастрових планах ця земельна ділянка межує також з земельною ділянкою ОСОБА_8 .. З висновку експерта також вбачається, що предмет дослідження становила земельна ділянка площею 0,15 га, що межує з землями ОСОБА_8 на півночі, землями сільради на сході та землею ОСОБА_6 на півдні. Порядок користування визначений з урахуванням відповідно до часток у домоволодінні та порядку користування, що фактично склався між співвласниками. При цьому у користуванні позивачів, в обох варіантах розподілу, визначена земельна ділянка, яка межує з земельною ділянкою ОСОБА_8 .. Однак, при проведенні експертизи та вирішенні справи судом першої інстанції не враховано, що частина цієї земельної ділянки перейшла у власність відповідача ОСОБА_1 , а тому визначення такого порядку користування земельною ділянкою є неможливим, так як він порушує право приватної власності відповідача ОСОБА_1 , з урахуванням якого будуть порушені і права позивачів, так як рішення суду про визначення такого порядку користування не може бути виконаним.

На стадії апеляційного перегляду справи стороною відповідача було заявлено клопотання про признання у справі судової земельно-технічної експертизи, однак в ході вирішення цього клопотання стороною відповідача вказано на недостатність матеріалів для проведення повноцінного дослідження, а сторона позивача заперечувала проти проведення експертизи, вказуючи на законність рішення суду першої інстанції.

З урахуванням обставин зміни прав на земельну ділянку, що має наслідком зміну її площі, відсутності документації щодо розміру земельної ділянки, що перебуває у користуванні сторін у справі, відсутності визначення її кадастрового номеру, відсутності можливості зміни позовних вимог, колегія суддів прийшла до висновку про недоцільність призначення у справі на стадії апеляційного перегляду справи судової земельно-технічної експертизи.

Вказані обставини у свою чергу свідчать і про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, предметом яких є земельна ділянка площею 0,15 га без урахуванням переданої у приватну власність відповідачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,05 га.

Судом першої інстанції в основу рішення покладено висновок судової експертизи, разом з тим висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 ЦПК Кодексу. При цьому суд має діяти в межах принципів рівності сторін у справі, змагальності та диспозитивності, з урахуванням яких рішення суду має забезпечувати додержання прав не лише позивача у справі, а і інших учасників справи, що забезпечує його законності і справедливість.

В апеляційній скарзі відповідач просив ухвалити нове рішення, яким встановити порядок користування земельною ділянкою з виділенням сторонам часток користування земельною ділянкою. Однак, принцип змагальності урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду, він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає. А наданий обсяг матеріалів та визначені межі позовних вимог не дають підстав апеляційному суду для визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням прав всіх учасників справи. А тому в цій частині апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження частково, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Путрівська сільська рада, Глевахівська об`єднана територіальна громада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст рішення складений 28 липня 2023 року.