Справа № 461/6517/21 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3115/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, Шандри М.М.

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання,-

в с т а н о в и в:

05 серпня 2021 року ТОВ «Львівгаз» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Просило суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за спожитий природний газ за період з серпня 2018 року по червень 2021 року у сумі 28 449, 67 грн, інфляційні втрати за період з 01.01.2019 року по 27.07.2021 року - 6 031,33 грн та 3% річних за період з 01.01.2019 року по 27.07.2021 року - 2 490,32 грн та судові витрати в розмірі 2 270 гривень.

В обґрунтування позову покликалося на те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2020 року у справі №461/5409/20 відмовлено у видачі судового наказу, за заявою ТОВ «Львівгаз» про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природній газ. ОСОБА_1 є споживачем природного газу за місцем проживання та використовує такий для власних побутових потреб. Позивач виконав свої зобов`язання та надав споживачу послуги, однак, відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань та не оплачувала вартість спожитого газу. Заборгованість за спожитий природний газ, станом на 16.06.2021 року становить: 28449, 67 грн - основного боргу, 6031,33 грн - інфляційних витрат, та 2490,32 грн -3% річних. Відповідач не зверталася до ТОВ «Львівгаз збут» із заявами про припинення подачі газу, а фактично користувалися послугами з газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак, взаємних прав і обов`язків, що з таких випливають. При цьому, позивач зазначав, що оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг, як власника житла ґрунтується не тільки на умовах договору, а й на вимогах закону, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення споживача від оплати житлово - комунальних послуг.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 28 449, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» інфляційні втрати у розмірі 6 031,33 грн та 3% річних у розмірі 2 490,32 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» суму сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 11 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 17 грудня 2021 року - залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Зазначає, що рішення суду постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що договір постачання природного газу та заява-приєднання з позивачем відповідачем не укладалися, фактичного користування послугами позивача не здійснювалося з 2018 року через те, що газові прилади і пристрої відповідачки були відключені від системи газопостачання шляхом перекриття запірних пристроїв перед газовими приладами та на ввідному газопроводі на них було встановлено пломбу. 03.09.2018 року, невдовзі після відключення від системи газопостачання, відповідачка уклала договір з ПАТ «Львівобленерго» №955/396, та у її квартирі був встановлений електричний обігрівач. Окрім того, вказує, що у квартирі відповідачки відсутній лічильник газу, тобто немає фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної системи, газовий водонагрівач замінено на електричний, а відтак немає технічної можливості для споживання природного газу для побутових потреб. Також зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження позовних вимог, крім довідки про фінансовий стан абонента.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону).

Виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (п. 1 ч. 2 ст. 8 Закону).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також, як паливо або сировину.

У пункті 3 Розділу І Правил постачання природного газу затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496 (надалі Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Згідно з абз. 4 п. 2 розділу ІІІ Правил, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за згодою постачальника відповідно до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, що розміщений на офіційному вебсайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Пунктом 20 розділу ІІІ Правил передбачено, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. В разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.

У пункті 1 Розділу ІІІ Правил зазначено, що підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.

Відповідно до абз. 17 п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494, ЕІС-код (Energy Identification Code) персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку.

Згідно положень п. 9 Розділу III Правил, для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою.

Заява-приєднання - письмова заява-приєднання до умов Договору, складена Споживачем відповідно до вимог Договору за формою, наведеною в додатку до цього Договору, що містить персоніфіковані дані щодо Споживача та є невід`ємною частиною Договору (абз. 3 п. 1.4 розділу І Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам).

Відповідно до пункту 5 розділу І Правил, реєстр споживачів постачальника це перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.

У випадку зміни персоніфікованих даних побутовий споживач звертається до постачальника природного газу, з яким укладено договір постачання, із заявою про внесення змін до персоніфікованих даних. Якщо подані до заяви про внесення змін до персоніфікованих даних споживача дані потребують уточнення, постачальник протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви надсилає споживачу письмовий запит щодо уточнення даних. За відсутності зауважень або після їх усунення постачальник протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви повідомляє споживача про коригування персоніфікованих даних (абз. 6 п. 9 розділу ІІІ Правил).

У пункті 2.1 Типового Договору постачання природного газу побутовим споживачам зазначено, що Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором.

Відповідно до п. 19 Розділу III Правил, у разі звільнення займаного приміщення (остаточного припинення користування природним газом) побутовий споживач зобов`язаний повідомити про це діючого постачальника не пізніше ніж за двадцять один день до дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) та остаточно з ним розрахуватись за договором на постачання природного газу до вказаного споживачем дня звільнення приміщення (остаточного припинення користування природним газом) включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем діючого постачальника про звільнення приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором на постачання природного газу виходячи з умов договору. При цьому договір постачання природного газу з новим споживачем укладається після розірвання договору на постачання із споживачем, який звільняє приміщення.

Судом встановлено, що TOB «Львівгаз збут» є газопостачальним підприємством, яке здійснює постачання природного газу на території Львівської області. ОСОБА_1 є споживачем природного газу за місцем проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.07.2020 року у справі №461/5409/20 відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТзОВ «Львівгаз» про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природній газ.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , є споживачем природного газу за місцем свого проживання.

Згідно довідки про фінансовий стан абонента, ОСОБА_1 присвоєно персональний ЕІС-код № 56ХМ22А321792994, відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 та розмір заборгованості за спожитий газ за період з серпня 2018 року по червень 2021 року за адресою АДРЕСА_2 становить 28449, 67 грн.

Тому, посилання апелянта на те, що позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона є споживачем природного газу за вказаною адресою є необгрунтованими. Оскільки, згідно з інформації та персоніфікованих даних (в тому числі і ЕІС коду), наданих споживачем ТОВ «Львівгаз збут» під час приєднання до Типового договору постачання природного газу, за вказаною адресою відкрито особовий рахунок на ім`я ОСОБА_1 , на яку в свою чергу було покладено обов`язок сплати коштів за послуги газопостачання, надані ТОВ «Львівгаз збут».

ОСОБА_1 не повідомляла ТОВ Львівгаз збут про звільнення приміщення та/або зміну власника нерухомого майна, за адресою якого надавались послуги газопостачання та обліковується на даний час борг, не розірвала договір та не здійснила в повному обсязі розрахунок за послуги з газопостачання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважається споживачем природного газу згідно особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги за фактичне користувалися ними.

За таких обставин, суд першої інстанції в повній мірі дослідив надані ТОВ «Львівгаз збут» докази та дійшов обґрунтованого висновку, що саме на ОСОБА_1 покладається обов`язок зі сплати заборгованості основного боргу в розмірі 28 449,67 грн, оскільки така є споживачем природного газу за вказаною адресою.

Розрахунок заборгованості за спожитий природний газ долучений позивачем до позовної заяви відповідачем не спростований.

У позовній заяві ТОВ «Львівгаз» надало розрахунок інфляційних втрат на суму 6 031,33 грн та трьох відсотків річних на суму 2 490,32 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Тому, враховуючи, що відповідач не виконала вчасно зобов`язакння з оплати наданих послуг, позовні вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних від несплаченої суми наданих посуг також підлягають до задоволення.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення введення в Україні з 24.02.2022 року режиму воєнного стану,то такі аргументи відповідача є неспроможними, оскільки оскаржуване рішення ухвалено судом 17 грудня 2021 року, до початку введення в Україні воєнного стану. Аналогічно, виникнення основної заборгованості, нарахування позивачем інфляційних нарахувань та 3% річних - відбулося до початку воєнного стану.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 17 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.

Головуючий: Н. П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра