1Справа № 335/5387/23 2-о/335/183/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Савченко О.І., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Мірошниченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107Б, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі представника адвоката Кравченко О.В. звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, а саме просила встановити факт, що арешт, зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23.11.2005 за № 2620668 Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Донецька АА 042198 від 23.03.2004, накладений не на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла сестра заявниці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається в тому числі з 1/3 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Заповіту не залишила. Заявник у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом подання заяви до Третьої запорізької державної нотаріальної контори. 20.12.2021 заявниця звернулась до вказаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса від 20.12.2021 № 1977/02-31 у вчиненні даної нотаріальної дії відмовлено у зв`язку із наявністю вищезазначеного обтяження (арешту майна) у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна. У той же час, запит про наявність обтяження робився нотаріусом за параметрами «прізвище, ім`я та по батькові», і запис про вказане обтяження не містить дати народження та інших даних, які б дозволяли ідентифікувати особу, майно якої обтяжується, окрім зазначення її адреси: АДРЕСА_2 . За вказаною адресою сестра заявниці ніколи не була зареєстрована. Встановити іншим чином той факт, що вказаний арешт накладений на майно іншої особи з таким же прізвищем, іменем та по батькові як і у померлої, немає можливості, оскільки матеріали виконавчого провадження, а також документи, що стали підставою для накладення вказаного арешту залишились на тимчасово окупованій території.

Оскільки наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт, накладений на майно ОСОБА_3 , перешкоджає заявниці одержати свідоцтво про право на спадщину, просила заяву задовольнити.

Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі.

Ухвалою суду від 23.06.2023 заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 25.07.2023, встановлено строки для подання заяв по суті справи учасникам процесу.

У судове засідання заявниця не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила їх задовольнити з підстав, що викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні зазначила, що справа не зачіпає інтересів територіальної громади, а тому при вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, метою фізичної особи при зверненні до суду з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав.

Характерною ознакою для даної категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.05.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14.11.2018 року).

Тобто, факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та породжувати юридичні наслідки.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 23.11.2005 року Першою донецькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА 042198 від 23.03.2004 року, винесеної ВДВС Київського РУЮ м. Донецька, було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідно до матеріалів спадкової справи, у зв`язку з наявністю даного арешту, державний нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2021 № 1977/02-31. Заявник стверджує, що зазначений арешт накладений не на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а на майно іншої особи з тотожним прізвищем, іменем, по батькові, факт чого просить встановити суд.

Тобто, заявник фактично просить встановити факт, який буде надаватиме їй право на спадкування майна, що належало померлій ОСОБА_3 . Разом із тим, при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, докази не фіксуються, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи оспорюється. Спір про право розглядається виключно у позовному провадженні.

Так, відповідно до абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У даному випадку нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що виніс відповідну постанову, а відтак вимоги заявниці, які пов`язані із правом власності на спадкове майно, мають розглядатися у позовному провадженні.

Крім того, суд також звертає увагу на те, що за змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.12.2021 № 1977/02-31, нотаріус на її обґрунтування послався на пп. 4.15, 4.17 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, а саме на те, що наявна заборона на майно спадкодавця.

У той же час, матеріали спадкової справи не містять відомостей, що нотаріусом робився запит до відповідних Реєстрів щодо наявності заборони на нерухоме майно, яке належало спадкодавцю і входить до складу спадщини, а саме на 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Натомість, нотаріус зробив запит про наявність інформації у Реєстрах за параметрами лише щодо прізвища, імені та по батькові ОСОБА_3 , без зазначення дати народження, реєстраційного номеру картки платника податків, адреси зареєстрованого місця проживання, внаслідок чого нотаріусом була отримана інформація по всіх особах у державі Україна із аналогічним прізвищем, ім`ям та по батькові.

У судовому засіданні представник заявника зазначила, що у Реєстрах не зареєстровано арешту саме на спадкове майно 1/3 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відтак, заявниця не позбавлена також права оскаржити у встановленому порядку постанову державного нотаріуса із посиланням на зазначені обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, що виключають безспірність поданої ОСОБА_2 заяви про встановлення юридичного факту, а також те, що в даній заяві вбачається спір про право, суд вважає за необхідне залишити заяву без розгляду, роз`яснивши, що даний спір може бути вирішено шляхом подання позовної заяви в порядку позовного провадження до суду відповідно до положень ст.ст. 30, 175, 177 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 293, 294, 315 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що спір може бути вирішено шляхом подання позовної заяви в порядку позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її складання у повному обсязі.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 25 липня 2023 року.

Повний текст ухвали виготовлений 28 липня 2023 року.

Суддя А.В. Шалагінова