КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/8404/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Борисової О. В., Рейнарт І. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченка Андрія Вікторовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року в складі судді Мальцева Д.О.,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ( далі - ДТП).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.10.2021 року о 16 год. 08 хв. у м. Києві по вул. О. Довженка, 14/1 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у справі № 761/40711/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 204084421.

Ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну в межах Полісу №204084421, становить 130 000 грн.

16.05.2022 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснено виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду, завдану автомобілю «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , у розмірі 130 000 грн.

З метою визначення розміру матеріальної шкоди, яка була заподіяна позивачу у зв`язку із пошкодженням автомобіля, позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір про проведення оцінки.

На виконання зазначеного договору ТОВ «Клевер Експерт» складено Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 608/11-21 від 11.11.2021, відповідно до якого вартість збитку становить 273 949,77 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість матеріального збитку в розмірі 143 949,77 грн ( 273 949, 77 грн -130 000 грн), та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн, завдану внаслідок пошкодження його майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 143 949,77 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

03.04.2023 представник ОСОБА_2 - адвокат Шевченко А. В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Посилається на ті підстави, що ОСОБА_2 на території міста Києва не зареєстрований, за адресою АДРЕСА_1 він не проживає, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви він не отримував, а тому не мав можливості подати відзив на позовну заяву.

Не погоджується з тим, що ОСОБА_2 є винною в ДТП особою, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року у справі № 761/40711/21 було оскаржено до апеляційного суду.

Зазначає, що наданий позивачем Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 608/11-21 від 11.11.2021, складений ТОВІ "Клевер Експерт" є неналежним доказом по справі, оскільки в ньому наявна велика кількість порушень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом МЮУ і ФДМУ №142/5/2-92 від 24.11.2003.

В звіті відсутня жодна прив`язка до самої події ДТП, яка трапилась за участю відповідача. При оцінці збитків не враховувалась схема ДТП та характер отриманих пошкоджень автомобіля. Оцінщик здійснив огляд автомобіля тільки через два тижні після самої ДТП, відповідно невідомо де весь цей час перебував автомобіль та чи не було за цей період інших ДТП за участю автомобіля позивача. З доданих до матеріалів справи документів невідомо, які саме збитки оцінював автор звіту і якими цінами на деталі та «виконані роботи» він оперував, відповідно є сумніви в достовірності зроблених ним розрахунків. Вартість деталей вказана не на дату ДТП 28.10.2021, а на 26.10.2021, курс Євро не відповідає дню ДТП, не враховано, що позивач користувався своїм автомобілем майже шість років, а зробив розрахунок на підставі нових деталей, без їх амортизації.

Позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено того факту, що він витрачав кошти для відновлення свого автомобіля. Не надано також доказів, що характер дійсних пошкоджень автомобіля позивача не дозволяв відновити його стан лише за рахунок грошових коштів, виплачених страховиком.

Вважає, що визначення розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу є компетенцією і прерогативою судової товарознавчої експертизи.

Щодо моральної шкоди вказує, що позивачем не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, а саме конкретних фактів, які вплинули на його психологічний та моральний стан, який його стан був до та після впливу, яких можливостей був позбавлений та в чому полягали душевні страждання.

У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Ковалевська Д. С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Таким чином вина ОСОБА_2 доведена, встановлена та не підлягає додатковому доказуванню.

Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №608/11-21 від 11.11.2021 виконано у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачем ОСОБА_3 (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №192 від 30.09.2017), який входить до складу суб`єкту оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №60/20 від 14.07.2020 року), є належним доказом по справі.

Щодо тверджень відповідача про те, що у Звіті відсутня жодна прив`язка до самої події ДТП зазначила, що до повноважень оцінювача-автотоварознавця не входить обов`язок встановлювати причино-наслідковий зв`язок між кожним пошкодженням на автомобілі та конкретною подією.

Оцінювачу ОСОБА_3 було надано копію схеми з місця ДТП, складену працівниками поліції та додатком до неї, де працівниками поліції зафіксовано перелік зовнішніх пошкоджень на автомобілі позивача та відповідача при поверхневому огляді. Оцінювач ОСОБА_3 внаслідок вказаних документів встановлює зону удару та фіксує пошкодження в зоні удару після ДТП. Всі пошкодження, які об`єктивно не відносяться до даної події фіксуються у спеціально відведене місце для записів в кінці акту огляду. В даному випадку оцінювач не встановив пошкодження, які не відносяться до даної події. Відсутність пошкоджень, що не відносяться до ДТП з відповідачем, підтверджуються й двома протоколами огляду, складеним представниками ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що долучаються до відзиву на апеляційну скаргу. В кінці першого аркушу протоколів оглядів наявна таблиця, де має фіксуватись наявність корозійних пошкоджень, наявність слідів відновлювального ремонту, наявність ознак несправності вузлів та агрегатів, наявність деформацій елементів кузову, дефектів хромових деталей, недоліків оббивки кузова, кабіни, салону, ЛФК кузову тощо. У двох протоколах огляду представників ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не зафіксовано ніяких пошкоджень, що не відносяться до події. Тому сумніви щодо можливої фіксації до розміру матеріального збитку пошкоджень, що не відносяться до ДТП з вини відповідача, є припущеннями.

Крім того, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження власних припущень щодо можливого утворення на автомобілі ушкоджень не внаслідок даної ДТП.

Зазначила, що автомобіль позивача на момент пригоди мав строк експлуатації менше 6 років, а тому немає підстав для застосування коефіцієнту зносу.

Посилання заявника на необхідність у наданні доказів, що ремонт транспортного засобу проведений та здійснена оплата за його ремонт є хибним. Позивач відновить своє порушене право шляхом проведення повного відновлюваного ремонту після компенсації цих збитків відповідачем.

Щодо правомірності стягнення моральної шкоди звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14 лютого 2018 року у справі №344/7069/15-ц, постанові від 22 квітня 2019 року у справі №761/14285/16-ц.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина третя статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Отже, шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, у тому числі розмір завданих збитків.

Таким чином, для правильного вирішення справи, суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2021 року о 16 годині 08 хвилин в м. Києві по вул. О. Довженка, 14/1 відбулась ДТП за участю транспортного засобу «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу «Volkswagen Touareg», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 січня 2022 року (справа №761/40711/21), залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини ОСОБА_2 у вчиненні даної ДТП.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини відповідача у заподіянні позивачу майнової шкоди, а також наявності правових підстав для покладення на відповідача відповідальності за заподіяну шкоду внаслідок пошкодження майна позивача є правильними.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №608/11-21 від 11.11.2021, складеного оцінювачем ОСОБА_3 , який має кваліфікацію оцінювача напрямку оцінки майна: «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» і спеціалізацію «Оцінка колісних транспортних засобів», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ №192 від 30.09.2017, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ№0647-ПК від 08.07.2020 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 273 949,77 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження - 254 978, 18 грн, вартість втрати товарної вартості автомобіля - 18 971,59 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №204084421, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, франшиза - 0 грн.

16.05.2022 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила позивачу страхове відшкодування в межах максимального ліміту відповідальності в розмірі 130 000 грн.( а.с. 12).

Частиною першою статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Установивши, що сума страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн є недостатньою для покриття реальної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу різниці між вартістю матеріального збитку, відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №608/11-21 від 11.11.2021, та сумою страхового відшкодування.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що вказаний звіт є неналежним доказом по справі, оскільки він складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених МЮУ і ФДМУ №142/5/2092 від 24.11.2003, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п. 7.37 цієї Методики, значення коефіцієнту фізичного зносу ( Ез) приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ;

3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД;

4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів;

5 років - для мототехніки.

Роком випуску автомобіля Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є 2016 рік.

Винятків щодо використання зазначених вимог відповідачем доведено не було.

За таких підстав вартість матеріального збитку правильно визначено без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу.

Звіт про оцінку КТЗ містить інформацію стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки.

Під час технічного огляду КТЗ оцінювачем не було зафіксовано інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ, з огляду на їх відсутність.

Відсутність пошкоджень, що не відносяться до події ДТП, підтверджується також протоколами огляду, складеними представниками ПАТ НАСК «Оранта», що були долучені до відзиву на апеляційну скаргу на спростовування наведених в ній доводів у вказаній частині.

Актом огляду транспортного засобу, складений представником страховика відповідача ПАТ НАСК «Оранта» 01.11.2021, містить зазначення про пошкодження передньої правової блок-фари ( розбита), що підлягає заміні (а.с. 86). Не зазначення при оформленні ДТП вказаного пошкодження працівником поліції не може бути безумовної підставою для висновку, що таке пошкодження було відсутнє.

Зазначаючи про недоліки звіту, наданого позивачем, та посилаючись в апеляційній скарзі на те, що належним та допустимим доказом по дані справі мав бути висновок автотоварознавчої експертизи, враховуючи, що про розгляд справи в суді першої інстанції відповідачем був повідомлений за адресою, яка містилась в постанові Шевченківського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, інших відомостей про місце проживання відповідача матеріали справи не містили, останній не був позбавлений можливості скористатися своїм правом та заявити клопотанням про призначення автотоварознавчої експертизи судом апеляційної інстанції.

Таким правом останній не скористався. При цьому не надав доказів на спростування розміру шкоди, про який просив позивач.

За таких підстав колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову про відшкодування завданої майнової шкоди, які зроблені з урахуванням розміру збитку, визначеному у звіті №608/11-21, який є належним доказом на підтвердження вказаної обставини та не спростований відповідачем.

Відсутність доказів проведення позивачем ремонту транспортного засобу та здійснення оплати за його ремонт не можуть слугувати підставою для відмови у стягненні шкоди, оскільки не ґрунтуються на законі та не відповідають обставинам цієї справи.

Позивачем заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди, до якої законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховано, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, відбулося пошкодження автомобіля позивача, що призвело до його душевних страждань.

Таким чином, врахувавши глибину, тривалість душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій відповідача зазнав позивач, суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шевченка Андрія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: О. В. Борисова

І. М. Рейнарт