Справа № 202/947/23
Провадження № 2/202/986/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі головуючого судді Кухтіна Г.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в м. Дніпрі, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВЛЕНО

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (далі ТОВ «ФК «РІАЛЬТО»/позивач) звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, за змістом якого просило стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) заборгованість за договором №8-2 від 19 березня 2021 року, станом на 10 січня 2023 року, у розмірі 18 145, 00 грн., з яких заборгованість за кредитом 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 договору за ставкою 1,7 відсоток за кожен день користування кредитом, за період з 19 березня 2021 року по 18 квітня 2021 року (включно) 3 145, 00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. договору за ставкою 4 проценти за кожен день користування кредитом, за період з 26 квітня 2021 року до 14 червня 2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, - 10 000, 00 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн., сплачений ним при зверненні до суду з даним позовом, та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Заявлену вимогу обґрунтовано наявністю невиконаних боргових зобов`язань зі сторони відповідача перед первісним кредитором ТОВ «»ФК «Фінанс Інновація», право вимоги на яке перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на підставі відповідного договору про відступлення прав вимоги.

Відповідач документів по справі не надав.

Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір №8-2, на умовах якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу його на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 4 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Вказаний вище договір було підписано шляхом введення відповідачем одноразового ідентифікатора 019772 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі інтернет.

Крім того, позичальником було продовжено строк дії кредитного договору на 7 календарних днів шляхом сплати комісії у розмірі 250, 00 грн.

1 липня 2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» було укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, відповідно до умов якого право вимоги за договором №8-2 від 19 березня 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

У відповідності до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, заборгованість за договором №8-2 від 19 березня 2021 року, станом на 10 січня 2023 року, у розмірі 18 145, 00 грн., з яких заборгованість за кредитом 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 договору за ставкою 1,7 відсоток за кожен день користування кредитом, за період з 19 березня 2021 року по 18 квітня 2021 року (включно) 3 145, 00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. договору за ставкою 4 проценти за кожен день користування кредитом, за період з 26 квітня 2021 року до 14 червня 2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, - 10 000, 00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору про надання правової допомоги №02/06/2022 від 2 червня 2022 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг №13 від 24 жовтня 2022 року до договору №02/06/2022 від 2 червня 2022 року.

З копії акту приймання-передачі наданих послуг №13 від 24 жовтня 2022 року до договору № 02/06/2022 від 2 червня 2022 року вбачається, що наданими послугами є: 1) підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №8-2 від 19 березня 2021 року та клопотання про витребування доказів, що подається разом із позовної заявою; 2) складання адвокатського запиту про витребування доказів. Вартість наданих та оплачених послуг становить 9 000, 00 грн.

Так, порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» перебували станом на момент укладення договору з відповідачем в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила були публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначали порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

За таких обставин суд вважає, що договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджувалися з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору.

Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує Товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 4,0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідач свої зобов`язання за договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» у загальному розмірі 18 145, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач, приведені ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед первісним та новим кредитором за умовами договору не надав, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором підлягають задоволенню.

Окрім того, у позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне.

У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з цього, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 684, 00 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 4, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення кредитної заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» заборгованість за договором №8-2 від 19 березня 2021 року, станом на 10 січня 2023 року, у загальному розмірі 18 145, 00 грн., з яких заборгованість за кредитом 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 договору за ставкою 1,7 відсоток за кожен день користування кредитом, за період з 19 березня 2021 року по 18 квітня 2021 року (включно) 3 145, 00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3. договору за ставкою 4 проценти за кожен день користування кредитом, за період з 26 квітня 2021 року до 14 червня 2021 року (включно) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, - 10 000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 липня 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін