Справа № 183/599/22
№ 2/183/695/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

01 лютого 2022 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, на обґрунтування якого посилалося на те, що 15 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № DNN0GK00000019, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 40 725,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 15 травня 2018 року.

Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачувала кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого позивач звернувся до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису.

05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2323, згідно якого звернуто стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та на підставі договору іпотеки № DNN0GK00000019, посвідченого 15 травня 2008 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.І. за реєстровим № 963, передані в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 9 060 040,00 грн.,з яких: заборгованість за кредитом - 37 800,71 доларів США, заборгованість за відсотками 35 576,88 доларів США, комісія 9 093,81 доларів США, пеня 243 419,51 доларів США, що разом становить 325 890,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.01.2019 року становить 9 056 540,00 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3 500,00 грн.

Отже, на момент подання даного позову, прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 37 800,71 доларів США.

АТ КБ "ПриватБанк" посилається на те, що оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі нотаріуса від 05.08.2019 року, а саме за період з 15.05.2008 року по 29.01.2019 року, то за період після винесення виконавчого напису від 05.08.2019 року, починаючи з 06.08.2019 року по 29.12.2021 року відповідач має сплатити на користь Банка 3% річних від простроченої суми 37 800,71 доларів США.

У зв`язку з наведеним, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, АТ КБ "ПриватБанк" просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на його користь 3% річних за період з 06.08.2019 року по 29.12.2021 року в розмірі 2 721,65 доларів США, що за курсом 27,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року еквівалентно становить 74 083,31 грн., а також судові витрати в сумі 2 481,00 грн.

Ухвалою суду від 08 лютого 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У відзиві представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність, у зв`язку з чим просив у позові відмовити. Зокрема зауважив, що АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу, посилається на виконавчий напис нотаріуса від 05.08.2019 року зареєстрований в реєстрі за № 2323, в якому визначено суму заборгованості по тілу кредиту, що становить 37 800,71 доларів США. В той же час, вказаний виконавчий напис нотаріуса від 05.08.2019 року за р.№ 2323 рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.05.2022 року у справі № 183/6238/21 визнано судом таким, що не підлягає виконанню, а отже на теперішній час сума заборгованості за кредитним договором не визначена, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування 3% річних.

У відповіді на відзив представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» посилався на обставини, викладені в позовній заяві, наполягав на задоволенні вимог та просив позов задовольнити, при цьому зазначив, що з огляду на те, що виконавчий напис нотаріуса від 05.08.2019 року за р.№ 2323 визнано судом таким, що не підлягає виконанню, Банком буде здійснено перерахунок заборгованості за даним кредитом та направлено уточнену позовну заяву.

У письмових запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача посилався на те, що Банк звертаючись до суду з даним позовом був обізнаний про наявність рішення суду, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Проте, у відповіді на відзив АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що Банком буде здійснено перерахунок заборгованості за кредитом та подано уточнену позовну заяву. Наведені обґрунтування позивача сторона відповідача вважає безпідставними, оскільки сума заборгованості по кредиту, зокрема по тілу кредиту не доведена Банком. Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у вигляду 3% річних в розмірі 2 721,65 доларів США, що еквівалентно 74 083,31 грн., Банк не надав доказів, що наразі існує заявлена ним сума боргу по тілу кредиту - 37 800,71 доларів США. Крім того, відомостей щодо наявності або відсутності проплат відповідачем по тілу кредиту позивачем також не надано, як і не надано платіжного документу на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредиту в зазначеному у договорі розмірі, в той час як дані докази позивач повинен подати разом з поданням позовної заяви. Стверджуючи про те, що перерахунок заборгованості за кредитом буде лише здійснено, позивач тим самим доводить те, що в нього відсутні докази щодо заборгованості за простроченим тілом кредиту. Між тим, сторона позивача поданих позові та відповіді на відзив не зазначає обставин своєчасно неподання доказів на підтвердження суми основного боргу по кредиту.

У своїх поясненнях сторона позивача посилалась на обставини, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив, зокрема зазначила, що до суду було подано уточнену позовну заяву, згідно якої 3% річних за кредитним договором за період з 29.12.2018 року по 29.12.2021 року становлять 3 407,36 доларів США, зокрема долучив виписку по рахунку відповідача.

В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника відповідача, останній просив розглядати справу за його відсутності, позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на підстави, викладені у відзиві та письмових запереченнях.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 15 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (правонаступником якого є позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNN0GK00000019, відповідно до умов якого Банк у вигляді непоновлюваної лінії надав позичальнику кредит строком до 15 травня 2018 року у розмірі 40 725,00 доларів США на наступні цілі: 35 000,00 доларів США на придбання нерухомості; 1 050,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 250,00 доларів США на страхування майна; 175,00 доларів США на особисте страхування, а також 4 250,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць (тобто 15,00% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 даного Договору.

Періодом сплати вважається період з «21» по «28» число кожного місяця. Щомісячний платіж на погашення заборгованості за умовами договору згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості становить 689,13 доларів США, до якого входять заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії (абз. 2 п. 8.1 Договору).

Згідно п. 5.3 Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

У пункті 5.1, 8.4 кредитного договору зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту, позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Згідно ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язання є договір.

У визначені ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Своїм підписом у кредитному договорі відповідач ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з правами та обов`язками сторін, порядком розрахунків.

Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов`язаний був надати відповідачу кредит на умовах, передбачених кредитним договором.

Сторонами не заперечується, що під час укладення між ними кредитного договору, Банк виконав його умови та надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у зазначеному вище розмірі.

Крім того, на підтвердження надання кредиту Банком було надано виписку по рахунку відповідача та меморіальні ордери, датовані 15 травня 2008 року. Отже, в судовому засіданні встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 40 725,00 доларів США.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суд України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В той же час, суд звертає увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користуванням кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: "за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу".

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» у позові посилається на те, що прострочена сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становить 37 800,71 доларів США, у зв`язку з чим Банком згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України було нараховано 3% річних за період з 06.08.2019 року по 29.12.2021 року в розмірі 2 721,65 доларів США, що за курсом 27,22 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.12.2021 року еквівалентно становить 74 083,31 грн.

В той же час, сторона відповідача заперечує проти задоволення вимог, оскільки Банком під час розгляду справи недоведено суму заборгованості за тілом кредиту 37 800,71 доларів США, на яку нараховано 3% річних.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року в справі № 159/2146/15 (провадження № 61-20113св18) зазначено, що: "колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року у справі № 183/6238/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 05 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 2323, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно житловий будинок та земельні ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 та на підставі договору іпотеки № DNN0GK00000019, посвідченого 15 травня 2008 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дейнего С.І. за реєстровим № 963, передані в іпотеку Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», шляхом перерахування коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 9 060 040,00 грн. (дев`ять мільйонів шістдесят тисяч сорок грн. 00 коп.), з яких: заборгованість за кредитом - 37 800,71 доларів США, заборгованість за відсотками 35 576,88 доларів США, комісія 9 093,81 доларів США, пеня 243 419,51 доларів США, що разом становить 325 890,91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.01.2019 року становить 9 056 540,00 грн., а також витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 3 500,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 01 липня 2022 року.

Крім того, під час ухвалення даного рішення у справі, судом були встановлені наступні обставини.

Так, в забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № DNN0GK00000019 від 15.05.2008 року, між сторонами було укладено договір іпотеки № DNN0GK00000019, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала в іпотеку Закритому акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» житловий будинок, загальною площею 72,50 кв.м.., житловою площею 29,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дейнего С.І. за реєстровим № 959. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки (житлового будинку) на момент складання договору складала 252 500,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер -02-002-0142 та площею 0,0424 га, кадастровий номер -02-002-0143, на яких розташований предмет іпотеки.

У вересні 2014 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1 , у зв`язку з заборгованістю, яка виникла по кредитному договору DNN0GK00000019 від 15.05.2008 року в сумі 37 825,03 доларів США.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2019 року у справі № 183/5692/14 відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. При цьому у рішенні суд зазначив, що умовами договору іпотеки укладеного між Банком і ОСОБА_1 не передбачено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його Банком.

Отже, суд 31 травня 2022 року ухвалюючи рішення у справі № 183/6238/21, прийшов до висновку щодо відсутності безспірності заборгованості за кредитним договором, сума заборгованості, вказана у виконавчому написі нотаріуса Банком не була доведена.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивачем було надано виписку за період з 15.05.2008 року по 08.03.2023 року, а також меморіальні ордери до вказаних виписок для підтвердження проведення операції за кредитним договором, з якої вбачається, що відповідач сплатила Банку в рахунок погашення заборгованості по кредиту в сумі 3 238,68 доларів США, що еквівалентно 19 321,44 грн.

Крім того, позивачем було надано виписку за період з 06.08.2019 року по 29.12.2021 року щодо нарахування пені за кредитним договором в розмірі 8 474 638,82 грн., яка нараховувалася позивачем на всю суму боргу 82 471,40 грн. (тіло кредиту, проценти, комісія, винагорода), проте з даної виписки неможливо встановити заборгованість саме по тілу кредиту.

В той же час, суд звертає увагу на те, що Банком як на підтвердження своїх вимог, в силу ст. 77,81 ЦПК України, не було подано доказів, а саме інформації щодо розподілу між складовими погашення заборгованості (основний борг, проценти, комісія), а також фактичної оплати позивачем послуг страхування, страхових платежів.

Так, приписами ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Враховуючи, що сума кредиту по договору становить 40 725,00 доларів США та з наявних документів вбачається погашення відповідачем кредиту на суму 3 238,68 доларів США, що еквівалентно 19 321,44 грн., в той час як в позові Банк зазначає суму по тілу кредиту саме 37 800,71 доларів США, що була встановлена при винесенні виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, при цьому інші докази, які підтверджують заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37 800,71 доларів США Банком не надано, у зв`язку з чим суд вважає недоведеною суму заборгованості по тілу кредиту.

Крім того, Банком не було надано належних та допустимих доказів щодо розподілу між складовими погашення або непогашення заборгованості (основний борг, проценти, комісія, винагорода), а також доказів фактичної оплати позивачем послуг страхування, суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок щодо розподілу між складовими заборгованості та визначити їх суму.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наведеного слідує, що 3% річних нараховуються на прострочену суму боргу, тобто на основне зобов`язання (тіло кредиту), а оскільки під час розгляду справи сума заборгованості за тілом кредиту судом не встановлена та Банком недоведена, суд позбавлений можливості здійснити розрахунок 3% річних за кредитним договором.

Посилання позивача у своїх поясненнях на те, що ним було подано до суду уточнену позовну заяву, згідно якої 3% річних за кредитним договором за період з 29.12.2018 року по 29.12.2021 року становлять 3 407,36 доларів США судом сприймаються критично, оскільки така заява у справі відсутня, зокрема суд зауважує, що приписами ЦПК України не передбачено подання уточненого позову та взагалі таке поняття відсутнє. При цьому,оскільки дана справа слухається в порядку спрощеного позовного провадження суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 49 ЦПК України, позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, а також змінити предмет або підставу позову не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання шляхом подання письмової заяви. Проте, відповідних дій позивач не здійснив.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості у вигляду 3% річних в розмірі 2 721,65 доларів США, що еквівалентно 74 083,31 грн., Банк не надав доказів, що наразі існує заявлена ним сума боргу по тілу кредиту - 37 800,71 доларів США, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за кредитним договором.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк".

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273-274, 276,354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Судові витрати покласти на позивача Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".

Учасники справи:

- позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Грушевського, 1д;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 червня 2023 року.

Суддя Д. І. Городецький