Провадження № 2/712/724/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Скринник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину та встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину та встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня бабка (мати їхнього батька) ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме частину квартири АДРЕСА_1 .

Заповіт бабка не залишила.

Із спадкоємців першої черг за законом на день смерті бабки відповідно до ст. 1261 ЦК України був лише їх батько ОСОБА_5 . Інших спадкоємців 1, 2, 3 черг немає.

Як спадкоємці 4 черги (внуки померлої) бабки ОСОБА_4 вони подали до Перщої Черкаської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті бабки ОСОБА_4 . Їх батько ОСОБА_5 (син померло) заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 до нотаріальної контори не подав, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

При житті їх батько ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідав своє майно своїй дружині ОСОБА_3 .

Незважаючи на це, нотаріальна контора винесла постанову про відмову у видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їхньої бабки, мотивуючи тим, що їх батько ОСОБА_5 на день смерті був зареєстрований з своєю матір`ю (їхньою бабусею) і вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до довідки міської ради на день смерті їхньої бабки ОСОБА_4 в квартирі був зареєстрований також і їх батько. Однак, в квартирі він був лише зареєстрований, але не проживав в ній. Так як їхній батько був лише зареєстрований в квартирі, але на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 не проживав в ній, вони вважають, що він спадщину після смерті своєї матері не прийняв.

Тому вони звертаються до суду з даним позовом про встановлення факту не проживання із спадкодавцем їхнього батька ОСОБА_5 на час відкриття спадщини та визнання його таким, що не прийняв спадщину.

Сама по собі реєстрація їхнього батька в квартирі разом з спадкодавцем (своєю матір`ю) не свідчить про його фактичне проживання на час відкриття спадщини.

Доказом того, що їхній батько не проживав разом з спадкодавцем на день відкриття спадщини є акт, складений мешканцями будинку.

Так як їхній батько ОСОБА_5 на час відкриття спадщини не проживав із спадкоємцем , заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подав, він повинен бути визнаний таким, що не прийняв спадщину.

Для підтвердження того факту, що їхній батько ОСОБА_5 є сином померлої ОСОБА_4 їм необхідно надати до нотаріальної контори свідоцтво про народження батька, однак воно втрачено.

Їхній батько народився в м. Пабраде (Литва). На запит органу РАЦС про надання копії актового запису про народження їхнього батька ОСОБА_5 відповідь не надійшла. Тому вони вимушені звернутися до суду з даною заяво про встановлення факту родинних відносин, а саме що їхній батько ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 .

Той факт, що їхній батько ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 підтверджується тим, що він був постійно до дня смерті зареєстрований з своєю матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 . Вони, як мати та син спільно приватизували квартиру на двох. Крім того, даний факт підтверджується спільними фотознімками.

Просять встановити факт, що ОСОБА_5 не проживав постійно разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 та є таким, що не приймав спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.

Представник позивачів адвокат Хомік С.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в частині встановлення факту про те, що ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_4 . Позовні вимоги в частині встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_5 за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання його таким, що не приймав спадщину за законом просила суд залишити без задоволення, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення.

Представник відповідача адвокат Давигора С.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині встановлення факту постійного не проживання ОСОБА_5 за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_4 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання його таким, що не приймав спадщину за законом, з підстав зазначених у відзиві. Не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині встановлення факту про те, що ОСОБА_5 є рідним сином ОСОБА_4 .

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка являлася бабкою позивачів (мати їхнього батька).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме частину квартири АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

За статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Заповіт ОСОБА_4 не залишила.

Із спадкоємців першої черги за законом на день смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст. 1261 ЦК України, був лише ОСОБА_5 , батько позивачів. Інших спадкоємців 1, 2, 3 черг немає.

Як спадкоємці 5 черги (внуки померлої) бабки ОСОБА_4 позивачі подали до Першої Черкаської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті бабки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4

Батько позивачів - ОСОБА_5 (син померлої) заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 до нотаріальної контори не подав, так як ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

При житті ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповідав своє майно своїй дружині ОСОБА_3 .

26 жовтня 2022 року державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , та належить померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 .

Нотаріусом в постанові відображено, що відповідно до довідки, наданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 01.12.2021 року за № 26678-01-10 встановлено, що з померлою ОСОБА_4 був зареєстрований її син, ОСОБА_5 . У зв`язку з цим, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивачі в своїх позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_5 на день смерті їхньої бабки ОСОБА_4 в квартирі був зареєстрований, однак, в квартирі він був лише зареєстрований, але не проживав в ній. Так як їхній батько був лише зареєстрований в квартирі, але на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 не проживав в ній, вони вважають, що він спадщину після смерті своєї матері не прийняв.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердили факт проживання ОСОБА_5 з померлою ОСОБА_4 за місцем проживання спадкодавця ( АДРЕСА_2 ) ОСОБА_4 на час її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також свідки зазначили, що покійна ОСОБА_4 потребувала постійного догляду, оскільки осліпла у 2019 році, та в силу свого віку хворіла тяжкими хворобами, в зв`язку з чим постійно була під наглядом свого сина ОСОБА_5 .

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , оскільки вказані свідки є родичами або знайомими позивача ОСОБА_2 , та не володіють чіткою інформацією щодо місця реєстрації та проживання покійного ОСОБА_5 .

Як встановлено в судовому засіданні тривалий час ОСОБА_4 доглядали ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3 . ОСОБА_5 прживав разом зі своєю матір"ю, яку і доглядав, оскільки інших родичів, які би здійснювали догляд у померлої не було, або ж останні не виявляли бажання піклуватися про бабусю та надати поміч, як того остання потребувала, оскільки в 2019 році втратила зір, а з червня 2021 року перебувала в лежачому стані.

08 жовтня 2021 року ОСОБА_5 був госпіталізований до КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» ЧОР, що підтверджується наданою копією електронного направлення №1631-8502-5293- 7612 від 07.10.2020 року.

Відповідно до відповіді КНП «Черкаський обласний онкодиспансер Черкаської обласної ради» від 13.03.2023 року № 492/01-09 згідно з наявними відомостями в обласному канцер-реєстрі щодо ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що проживав у АДРЕСА_2 , пацієнт вперше 13.03.2020 звернувся до підприємства амбулаторно, стаціонарне лікування проходив у такі періоди: з 21.04.2020 по 25.04.2020; з 16.05.2020 по 19.05.2020; з 09.06.2020 по 12.06.2020; з 07.07.2020 по11.07.2020; з 29.07.2020 по 01.08.2020; з 22.08.2020 по 25.08.2020; з 23.09.2020 по 28.09.2020; з 21.10.2020 по 26.10.2020; з 15.11.2020 по 18.11.2020; з 14.12.2020 по 24.12.2020; з 15.01.2021 по 21.01.2021; з13.02.2021 по 18.02.2021; з 17.03.2021 по 23.03.2021; з 12.04.2021 по 19.04.2021; з 13.05.2021 по 18.05.2021; з 16.06.2021 по 22.06.2021; з 12.10.2021 по 09.11.2021 день смерті.

Під час перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні всі клопоти по догляду за ОСОБА_4 покладені були на ОСОБА_3 , оскільки вона перебувала із чоловіком в лікарні протягом дня, потім коли ОСОБА_5 відпочивав їхала до ОСОБА_4 , годувала, прибирала, мила та виконувала всі необхідні дії щодо забезпечення останній комфортного перебування в квартирі.

ОСОБА_3 виконала всі дії по похованню ОСОБА_4 , на її ім`я було видано лікарське свідоцтво про смерть №188 від 25.10.2021 року з довідкою про причину смерті ОСОБА_4 .

В подальшому ОСОБА_3 звернулася до відділу РАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 .

До матеріалів позовної заяви позивачі не надали копії свідоцтва про смерть та доказів які б свідчили про їхню участь у похованні ОСОБА_4 , що в свою чергу свідчить про те, що ніяких дій пов`язаних з похованням вони не проводили, і як родичі не вчиняли дій пов`язаних зі смертю своєї рідної баби.

На дату смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_5 мав місце проживання та реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 , а відповідно на дату смерті ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину в розумінні вимог ст. 1268 ЦК України.

Крім того, в лікарському свідоцтві про смерть №207 від 09.11.2021 року померлого ОСОБА_5 зазначено місце проживання АДРЕСА_2 , а не інша адреса.

Звертаючись до першої черкаської нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в заявах про прийняття спадщини зазначили останнє місце проживання померлого батька ОСОБА_5 АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 мав єдине місце проживання та реєстрації у квартирі, яка належала йому та матері на праві спільної часткової власності, як членам сім`ї, доказів, що останній протягом строку для прийняття спадщини не проживав у квартирі стороною позивача суду не надано.

Поданий позивачами доказ - акт опитування сусідів від 25.01.2022 № 6709 не свідчить про обставини не проживання з померлою ОСОБА_4 на дату її смерті, а засвідчено факт, який не є предметом доказування в даній справі. Засвідчення даного акту відбулося без достатнього встановлення обставин проживання/не проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за однією адресою, а самі свідки не є свідками, які можуть засвідчити завірений ним факт в акті.

Допита в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона підписувала акт опитування сусідів від 25.01.2022 року № 6709, але не перебувала в комітеті самоорганізації мікрорайону «Центральний».

Окрім того, з дати смерті ОСОБА_4 строк не прийняття спадщини розпочався 24.10.2021 року, відповідно в цей період ОСОБА_5 (син померлої) з поважних причин не проживав у квартирі - перебував на лікуванні, тому його фізична відсутність зумовлена поважними причинами незалежними від дій самого чоловіка, однак ОСОБА_5 ніякими діями не відмовлявся від спадщини матері. Навіть після смерті матері ОСОБА_5 не виявляв бажання аби відмовитися від спадкових прав, тому він в розумінні вимог закону прийняв спадщину, маючи спільне місце реєстрації з померлою.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Пунктом 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Суд вважає неналежними доказами приєднані позивачами до матеріалів позовної заяви фотокартки, оскільки з даних фото не можливо встановити дату спільних фото, період зйомки, умови перебування сторін зі померлою, частоту спілкування, участь в допомозі, а також дані фото не фіксують, що ОСОБА_5 не проживав із матір`ю.

Показання свідків та спільні фотографії (на яких не зазначена дата подій які відображені на них) не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене,суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту, що ОСОБА_5 не проживав постійно разом з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 та є таким, що не приймав спадщину після смерті ОСОБА_4 , не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Для підтвердження того факту, що ОСОБА_5 є сином померлої ОСОБА_4 позивачам необхідно надати до нотаріальної контори свідоцтво про народження батька, однак воно втрачено.

ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в м. Пабраде (Литва).

На запит органу РАЦС про надання копії актового запису про народження ОСОБА_5 відповідь не надійшла.

Той факт, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 підтверджується тим, що ОСОБА_5 був постійно до дня смерті зареєстрований з своєю матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 . Вони, як мати та син спільно приватизували квартиру на двох.

Документи що підтверджують родинні відносини між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є копія довідки з ГУ ПФУ в Черкаській області № 28/03-01 від 03.01.2017 року видану на ім`я ОСОБА_4 ; копія посвідчення серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 ; копія паспорту ОСОБА_4 виданого 03.09.2004 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту про те, що ОСОБА_5 є сином ОСОБА_4 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 137, 141, 258, 263-265, 280-283, 314, 315, 354, 355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину та встановлення факту родинних відносин, задовольнити частково.

Встановити юридичний факт про те, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання таким, що не прийняв спадщину залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В.А. Романенко