ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2085/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді - Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Херенкової К.К.

відповідача ОСОБА_1

представники відповідача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа-Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

встановив:

У листопаді 2021 року ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_5 ) звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_6 ), ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_1 ), третя особа-Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_4 познайомилась з ОСОБА_6 приблизно у 2015-2016 році, коли вона працювала на приватному підприємстві «Дан-Тревел». У 2017 році ОСОБА_6 неодноразово та наполегливо зверталася до ОСОБА_4 з питанням, чи відомі їй люди, які бажають емігрувати до США та скористатися її послугами щодо організації поїздок.

Приблизно у червні-липні 2017 року, ОСОБА_4 познайомила ОСОБА_6 із своїми друзями - ОСОБА_7 , який у свою чергу познайомив ОСОБА_6 з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Крім того, через ОСОБА_4 , ОСОБА_6 познайомилась з ОСОБА_5 та ОСОБА_10 . Дані особи бажали перевезти своїх близьких родичів до США, а також згодом виїхати самим. ОСОБА_6 вела перемовини з ними, переконувала їх скористатися її послугами та запевняла їх у реальності цієї програми, а також у своїй допомозі у швидкому виконанні юридичних формальностей.

Так, 16 червня 2017 року, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 27 000 доларів США. У ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відповідач 1 взяла гроші на загальну суму 22 000 доларів США. Від ОСОБА_10 , 24 червня 2017 року, відповідач 1 отримала гроші у сумі 27 000 доларів США.

28 вересня 2017 року, ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_4 на мобільний телефон та попросила позичити їй терміново гроші, будь-яку суму, яка у неї є. У ОСОБА_4 були гроші з собою, а саме 1 000 доларів США та 980 Євро. ОСОБА_6 приїхала на зустріч з ОСОБА_4 і взяла ці кошти нібито в борг, який вона так і не повернула, фактично привласнивши кошти.

Таким чином, відповідач 1 шляхом обману заволоділа чужим майном особливо великих розмірах, що в 600 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, чим вчинила злочини, передбачені ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2021 року визнано ОСОБА_6 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України та призначено покарання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу (№ 1389 від 01.11.2018) квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Державну реєстрацію договору купівлі-продажу здійснив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (м. Київ) Середа Вікторія Георгіївна (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43810860 від 01.11.2018). Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (витяг сформований 08.06.2018), ОСОБА_6 була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

20 грудня 2018 року, було відкрито кримінальне провадження № 0010224 відносно ОСОБА_6 . Відповідно до інформації з витягу, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_6 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Події, які були предметом судового розгляду кримінальної справи у Святошинському районному суді м. Києва, відбулись протягом 2017-2018 років. 01 листопада 2018 року, ОСОБА_6 продала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а вже 20 грудня 2018 року було відкрито кримінальне провадження № 0010224 відносно неї. Тобто, ОСОБА_6 розуміла про можливе відкриття кримінального провадження стосовно неї та вирішила продати все належне їй майно, з метою уникнення його арешту та подальшої конфіскації. Головною метою продажу квартири було приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу. Це свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином, а тому цей правочин є фіктивним і повинен бути визнаний судом недійсним.

На підставі вищевикладеного позивачі просили визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 01.11.2018 посвідченого приватним нотаріусом Середою Вікторією Георгіївною недійсним.

Ухвалою суду від 16.12.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 18.02.2022 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Разом з позовною заявою представник позивачів подав клопотання про витребування доказів.

Ухвалою суду від 27.07.2022 задоволено клопотання представника позивачів про витребування доказів.

30.08.2022 від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву.

31.08.2022 від приватного нотаріуса Середи В.Г. надійшла копія договору купівлі-продажу на виконання вимог ухвали суду від 27.07.2022.

04.10.2022 від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву.

07.09.2022 від представника відповідача 2 надійшла заява про виклик свідка.

30.11.2022 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 30.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відзиви відповідачів, відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено заяву представника відповідача 2 про виклик свідка, відповідно до ст.ст. 90-91 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено в поновленні строків на подачу відповіді на відзив та повернуто представнику позивачів, відповідно до ст. 179 ЦПК України.

30.11.2022 у судовому засіданні представник позивачів заявив клопотання про долучення доказів.

Ухвалою суду від 30.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивачів про долучення доказів, відповідно до ст. 83 ЦПК України.

30.11.2022 у судовому засіданні представник позивачів заявив клопотання про допит свідків.

Ухвалою суду від 30.11.2022, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено в задоволенні клопотання про допит свідків, відповідно до ч. 2 ст. 91 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30.11.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири.

Відповідач 2 ОСОБА_1 та її представники надали пояснення в судовому засіданні, в яких заперечували проти позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та просили відмовити в задоволенні позову.

Відповідач 1 у судове засідання не зв`явилася, повідомлена у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову.

Третя особа у судове засідання не з`явилася в матеріалах справи міститься лист про розгляд справи без її участі.

У судовому засіданні було допитано свідка, ОСОБА_11 , працює рієлтором, здійснювала продаж квартири АДРЕСА_2 .

Свідок повідомила суду наступні обставини: знайома з батьками ОСОБА_6 більше 30 років та допомагала ОСОБА_6 продати вказану квартиру, повідомила, що до продажу квартири не була знайома з ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 27.06.2023 представник позивачів ОСОБА_12 заявив відвід судді Сирбул О.Ф.

Ухвалою суду від 27.06.2023 заяву ОСОБА_12 про відвід судді Сирбул О.Ф. залишено без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивачів відповідача 2 та її представників, заслухавши показання свідка, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, передбачені ст.ст. 12, 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Судом встановлено, що 01 листопада 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Державну реєстрацію договору купівлі-продажу здійснив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна, зареєстровано в реєстрі за № 1389.

Як передбачено п. 3 Договору купівлі-продажу квартири, продаж зазначеної квартири вчинено за погоджену сторонами суму 1 862 872,62 грн.

На момент укладання оспорюваного договору жодних обтяжень на відповідне майно не існувало та не було зареєстровано. Цей факт було перевірено нотаріусом під час посвідчення договору.

Приватним нотаріусом на виконання вимог Закону України «Про нотаріат» було встановлено осіб, а також перевірено відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту квартири.

Окрім того, з тексту оспорюваного договору вбачається, що сторони договору, тобто попередньо ознайомлені нотаріусом з правовими наслідками зазначеного договору, усвідомлюючи природу цього правочину, та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумінні та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, уклали цей договір.

А воля саме сторін оспорюваного договору була спрямована на встановлення цивільно-правових відносин, які передбачені цим укладеним договором.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, цивільно-правовий договір (в тому числі і договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних правовідносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Частиною третьою статті 11 ЦПК України передбачається принцип диспозитивності, згідно з яким особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19.10.2016 (провадження № 6-1873цс16), від 23.08.2017 у справі 306/2952/14-ц та від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2019 у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі не надали суду доказів, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири має бути визнаний судом недійсним, не довели, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, діяли умисно. Останні лише посилаюються на вирок суду, який не говорить та не згадує про купівлю-продаж квартири та про ОСОБА_1 .

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів перевірено дотримання вимог закону та встановлено, що зміст та форма договору купівлі-продажу квартири відповідали зазначеним вимогам цивільного законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи, що суд дійшов до висновків, щодо відмови у задоволенні позову, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 133, 141, 200, 206, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа-Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Середа Вікторія Георгіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 28.07.2023.

Суддя: