Житомирський апеляційний суд
Справа №287/108/23 Головуючий у 1-й інст. Кононихіна Н.Ю.
Категорія 101 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 287/108/23 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Олевська міська рада Житомирської області, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Кравчука Василя Івановича, на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кононихіної Н.Ю., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом періоду з 4 листопада 2021 року по 7 березня 2022 року.

Заява обґрунтована тим, що з 23 липня 2019 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки між нею та її чоловіком тимчасово виникли непорозуміння, вона звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 4 листопада 2021 року шлюб між ними розірвано.

Проте, після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю, разом виховували сина, мали спільний бюджет та вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік загинув внаслідок ведення бойових дій на території України.

Заявниця вказує, що, маючи право на отримання одноразової грошової виплати внаслідок загибелі її чоловіка, вона позбавлена можливості реалізувати це право й змушена звернутися до суду, оскільки формально шлюб між ними розірваний в судовому порядку.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених частиною четвертою статті 315 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник заявниці, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд дійшов безпідставного висновку про наявність спору про право, адже заявниця бажає реалізувати право на отримання грошової допомоги, надане їй Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому, відсутні інші особи, які б претендували на виплату цієї допомоги.

В судовому засіданні адвокат Кравчук В.І. підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала на те, що встановлення такого факту необхідно для отримання нею одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини першої ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною другою даної норми також передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 40 чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень статті 41 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні) та спеціальні збори та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність ( функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі ( смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 1 частини другої статті 16 цього Закону передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі ( смерті ) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого ( померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста ( особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами.

Відповідно до пункту 12 Порядку визначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання (п.13 вищевказаного Порядку №975).

Отже, Міністерство оборони України є спеціальним владним суб`єктом, який уповноважений на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975, яку має на меті отримати ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням юридичного факту виникнення у заявниці певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення ст.1 ЦК України. За змістом частини першої ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні правовідносини). Тобто, цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Відповідно, у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства

Вимоги ОСОБА_1 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею права на отримання одноразової грошової допомоги, що не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Отже, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, між ОСОБА_1 та органом державної влади виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею права щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, що не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникнення, існування та припинення. Отже, за можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а відтак, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Тож у спірних правовідносинах суд повинен врахувати мету звернення заявниці до суду. Така обставина має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації ОСОБА_1 прав у сфері соціального забезпечення (одержання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц.

За таких обставин, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 , який загинув внаслідок бойових дій, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Правовідносини у даній справі є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Однак, при вирішенні даного питання суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження з тих підстав, що з поданої заяви вбачається спір про право.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, ухвала підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Згідно з положеннями частини першої ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Оскільки Житомирський апеляційний суд вирішив на підставі пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України ОСОБА_1 , роз`яснено, що розгляд справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,377, 381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кравчука Василя Івановича, задовольнити частково.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 16 січня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення,- про відмову у відкритті провадження у справі з інших правових підстав.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що її вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: