провадження №2/336/2379/2023
РІШЕННЯ

іменем України

01 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 336/4964/23 (номер провадження 2/336/2379/2023) за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усенко Антон Володимирович, до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,-

встановив:

01 червня 2023 року до суду звернувся представник позивача адвокат Усенко А.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 29 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено відповідний актовий запис за № 874.

За час шлюбу у подружжя народилась спільна дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подальше спільне життя з відповідачем позивач вважає неможливим. Оскільки спільна дитина проживає разом із позивачем, остання змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання спільної дитини.

Позивач власними силами намагається матеріально забезпечувати, доглядати та виховувати малолітню дитину, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей.

Жодної участі в утриманні дитини відповідач не бере - ні у грошовій, ні в натуральній формі. Договору про сплату аліментів на дитину між сторонами не укладено. Усі спроби домовитися з відповідачем про форму його участі в утриманні спільних дітей виявилися марними, що змусило звернутися позивача до суду.

Позивачу достатньо важко прогодувати дитину самостійно, крім того, дитина дорослішає, і з віком його утримання потребує все більших коштів.

Відповідач є особою працездатного віку, працює та має постійний дохід, тому зобов`язаний приймати солідарну участь в утриманні дитини. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % (п`ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу встановленого законом. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

04 липня 2023 року до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, якому просять позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково: - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правову допомогу, відмовити.

У відзиві зазачено, що відповідач, як батько дитини ніколи не відмовлявся та не уникав свого обов`язку з утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що надає банківські квитанції з АТ «Ощадбанк» про щомісячний переказ коштів на картку позивачки на утримання дитини.

В частині даного та спираючись на конституційний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки його доходів.

Відповідач вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, які згідно позову визначені у розмірі 3000 грн.(складання позову) та 5000 грн. (участь адвоката у судових засіданнях), оскільки він сплачував аліменти та на не заперечує що постановлення рішення про стягнення аліментів. Справа є незначної складності та можливо було стягувати аліменти шляхом подачі заяви про видачу судового наказу, а тому дана сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою.

20 липня 2023 року представник позивача надав клопотання про приєднання доказів витрат на правову допомогу, а саме акт здачі виконаних робіт квитанція про сплату, договір про надання правової допомоги та докази направлення іншій стороні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Усенко А.В. в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на позовних вимогах наполягають в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до пункту 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду, зокрема малозначних справ.

Згідно пункту 3 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: - справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема малозначні справи.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до статті 19, статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до положень пункту 3 частини 6 статті 19 ЦПК України, пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України даний спір є малозначним в силу закону.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстровано Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено відповідний актовий запис за № 874, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Під час укладення шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на прізвище « ОСОБА_5 ».

Від цього шлюбу у позивача з відповідачем є дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Запоріжжя, Запорізька область, про що в книзі реєстрації народжень 25 лютого 2019 року зроблено відповідний актовий запис за № 260, Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та видано свідоцтво про народження. Батьками дитини є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26 лютого 2019 року.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується відповідною довідкою.

Судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її матеріальному забезпеченні.

Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, працює та має постійний дохід, що ним не заперечується.

Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Крім того, в ст. 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, і виплачуються щомісячно.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення в суд з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

З матеріалів справи слідує, що між сторонами у справі відсутня домовленість (договір) щодо сплати аліментів на утримання дітей.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 7, 8 статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року N 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII, у статті 182 СК України у частині другій абзац другий після слова «Мінімальний» доповнено словом «гарантований».

Так, відповідно до положень частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законодавством встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа Хант проти України, HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю окремо від батька, дитина перебуває на утриманні матері, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Таким чином, при визначенні частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд враховує також матеріальне становище дитини, але визначає її розмір таким чином, щоб це не впливало на стан здоров`я та загальний матеріальний стан відповідача. При визначенні суми аліментів, що будуть стягуватися, з урахуванням позиції відповідача, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Оскільки позивач, звільнена від сплати судового збору щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1073,60 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України.

Щодо витрат на правову допомогу

Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

20 липня 2023 року представник позивача надав клопотання про приєднання доказів витрат на правову допомогу, а саме акт здачі виконаних робіт, квитанцію про сплату, договір про надання правової допомоги та докази направлення іншій стороні.

В заяві про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу представник позивача просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на надані послуги адвокатом у розмірі 3000,00 грн.

Відповідач вважає необґрунтованими вимоги про стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, які згідно позову визначені у розмірі 3000 грн., оскільки він сплачував аліменти та на не заперечує що постановлення рішення про стягнення аліментів. Справа є незначної складності та можливо було стягувати аліменти шляхом подачі заяви про видачу судового наказу, а тому дана сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі № 201/3828/21 (провадження № 61-8927св22), з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22), зазначено, що "для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс)".

Адвокат Усенко А.В. просив стягнути з відповідача на користь позивачаки витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000 гривень, на підтвердження чого надав акт здачі виконаних робіт, квитанцію про сплату, договір про надання правової допомоги.

Відповідно до акту здачі виконаних робіт адвокатом витрачено 3 години, що становить 3000 грн.

Відповідно до квитанції за договором про надання правової допомоги та актом здачі виконаних робіт, позивачем спачено 3000 грн.

Оцінюючи співмірність розміру витрат, понесених на правову допомогу, суд враховує, що ця справа є справою незначної складності, що зумовило її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо визначення вартості надання правової допомоги у розмірі 3000,00 грн., суд з урахуванням заперечень відповідача про її неспівмірність, дійшов висновку про завищення вартості правової допомоги у даній справі виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У справі "East/West Allianse Limited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у даному випадку сума 1500,00 грн. є співмірною та обґрунтованою у даній справі, виходячи з критерію обґрунтованості та розумності понесених витрат, а також виходячи із складності справи та наданих адвокатом послуг.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 1, 7, 141, 150, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 11, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 275, 278, 279, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Усенко Антон Володимирович, до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 01 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Усенко Антон Володимирович, діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії АР № 1126717 від 29 травння 2023 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001096, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 29 вересня 2015 року № 17, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення 01 серпня 2023 року.

Суддя: