Справа № 497/2157/22
Провадження № 2/497/88/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2023 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна, про визнання недійсними договорів дарування, скасування їх державної реєстрації та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., та просить постановити судове рішення, яким визнати недійсними:

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0191, укладений 10 листопада 2021 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3740;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5301 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0485, укладений 10 листопада 2021 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3743;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0192, укладений 11 листопада 2021 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3756;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,53 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0486, укладений 11 листопада 2021 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3758;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.11.2021 року про реєстрацію права власності за цими договорами дарування;

- визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки.

При цьому позивач посилається на те, що після смерті чоловіка у 2018 році вона залишилася проживати сама. Враховуючи її вік, вона потребувала та потребує до цього часу стороннього догляду, у зв`язку з цим, вона звернулася до своїх дітей. Було прийнято рішення про те, що у холодну пору року спільно з нею буде проживати дочка ОСОБА_2 , натомість, після її смерті дочці перейдуть на праві власності належні їй земельні ділянки для товарного сільськогосподарського виробництва. Така домовленість була досягнута між ними, оскільки належний позивачці будинок у селі нічого не вартує, а від земельних ділянок сільськогосподарського призначення можна отримувати щорічну орендну плату, більш того, самі по собі належні їй земельні ділянки коштують набагато більше ніж будинок у селі. Згідно досягнутої домовленості, на початку листопада 2021 року, у АДРЕСА_1 спільно з нею почала проживати відповідачка по справі ОСОБА_2 зі своїм чоловіком. Після чого, ОСОБА_2 повідомила їй про те, що необхідно поїхати спільно з нею до нотаріуса для того, щоб оформити досягнуту між ними домовленість. Вона погодилася, тому що дійсно бажала передати свої земельні ділянки після своєї смерті дочці ОСОБА_2 та в свою чергу гарантій того, що вона дійсно буде здійснювати догляд за нею згідно досягнутої домовленості. Через деякій час, вони поїхали до нотаріуса у м.Болград, який запропонував позивачці підписатися декілька разів у різних папірцях. Перед підписанням документів, вона спитала нотаріуса чи буде ОСОБА_2 здійснювати догляд за нею, на що та відповіла - звісно, це ж ваша дочка. Однак, через деякій час, а саме наприкінці липня 2022 року, ОСОБА_2 відмовилася здійснювати за нею догляд, почала її ображати та поїхала з її будинку. Тільки на початку вересня 2022 року їй стало відомо про укладення з дочкою договорів саме дарування, тобто після отримання копій цих договорів. Ці договори вона вважає недійсними, так як фактично бажала укласти договір довічного утримання, а після укладання договорів дарування дочка ОСОБА_2 ніяких обов`язків щодо її утримання не має. Розірвати договори з підстав нездійснення дочкою догляду за нею не можливо. Весь цей час вона була впевнена в тому, що належні їй земельні ділянки перейдуть її дочці лише після її смерті і лише за умови, що вона протягом її життя буде здійснювати за нею догляд. Укладаючи відповідні договори, вона вважала, що між ними укладається саме договір за яким дочка буде зобов`язана здійснювати догляд за нею. Вказана ситуація виникла також у зв`язку з тим, що позивач взагалі не володіє українською мовою, оскільки її рідною мовою є болгарська. За таких обставин, вона помилилася щодо обставин правочинів, укладених між нею та ОСОБА_2 . Також зазначила, що фактично передача нерухомого майна за договорами не відбулася, вона продовжує отримувати орендну плату за земельні ділянки, які нібито були «подаровані» дочці ОСОБА_2 , тому для захисту своїх прав вона звертається до суду.

07 листопада 2022 року судом відкрите провадження у справі та вирішено проводити розгляд даного спору в порядку загального позовного провадження, справу призначено до підготовчого судового засідання та викликано сторони (а.с.20).

Ухвалою суду від 12.12.22 року проведення підготовчого засідання було відкладено за клопотанням відповідача ОСОБА_2 та продовжено їй строк для подання відзиву до 19.01.2023 року (а.с.30-31).

11 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про залучення до матеріалів справи документів (а.с.36-37).

16 січня 2023 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. надійшло заперечення на позовну заяву, в якому вона зазначає, що при посвідченні договорів дарування земельних ділянок, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нотаріус керувалась ст.655-657 ЦК України, ст.55 ЗУ «Про нотаріат», Главою 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. ОСОБА_1 була у неї не один раз, оскільки договори посвідчувалися 10 та 11 листопада 2021 року, жодного слова щодо будь-якої домовленості з донькою про укладення договорів довічного утримання не було, хоча вона розмовляла з нею, при розмові вона була згодна подарувати земельні ділянки дочці ОСОБА_2 . Щодо володіння українською мовою, нотаріус пояснила, що усі консультації ОСОБА_1 нею надавались російською мовою, окрім того договори дарування були перекладені нею на російську мову, про що свідчить запис у посвідчувальному написі нотаріуса (а.с.49-50).

Ухвалою суду від 19.01.2023 року по справі було задоволено клопотання ОСОБА_1 від 11.01.2023 та до матеріалів справи долучені документи надані 11.01.2023 року позивачем, у зв`язку з чим, для надання можливості відповідачу ознайомитися з новими доказами, судом було відкладено проведення підготовчого провадження (а.с.52-53).

23.01.2023 року (надіслано поштовим зв`язком 19.01.2023 року) до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому вона просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог, так як вона з позивачем обговорили усі істотні умови, що стосуються укладення договорів дарування земельних ділянок. Вони підтвердили, що підписані договори відповідають їх дійсним намірам і не носять характеру фіктивного та удаваного правочину, укладаються ними у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування фізичного чи психологічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин. Договори дарування укладалися ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення. Вони підтвердили нотаріусу свою домовленість, щодо укладання зазначених договорів дарування та не мали жодних зауважень, доповнень, або суперечностей відносно умов укладених договорів. Нотаріусом текст договорів зачитано вголос та перекладено на російську мову, при цьому сторонам був зрозумілий зміст вказаних договорів (а.с.54-55).

Ухвалою суду від 20.02.2023 року проведення підготовчого засідання відкладено у зв`язку з отриманням відзиву та відсутністю доказів отримання позивачем відзиву.

21.03.2023 року до суду надійшли дві заяви відповідача ОСОБА_2 , в яких вона фактично зазначає про порушення позивачкою процесуальних прав, щодо подання відповіді на відзив. На її думку позивач безпідставно затягує розгляд справи фактично зловживає процесуальним правом своєчасно не надавши відповідь на відзив, що позбавляє її подати відповідні заперечення. Зазначає, що позивач заяву про проведення підготовчого провадження без її участі суду не адресувала, про час, дату та місце проведення підготовчих засідань була повідомлена та тричі без поважної причини не з`явилася. Строк підготовчого провадження вичерпано, позивачка про наявність виняткового випадку для продовження підготовчого провадження не клопотала, тому на її думку у позивача відсутній інтерес до цієї справи та позовну заяву необхідно залишити без розгляду в підготовчому провадженні. Окрім цього, зазначає, що позивачем не надано суду документу, якій підтверджує сплату судового збору, також не надано доказів звільнення позивача від сплату судового збору, тому на думку позивача позовну заяву необхідно залишити без руху (а.с.68-69, 72-73).

22.03.2023 року від позивача ОСОБА_1 поштовим зв`язком надійшло клопотання про проведення судових засідання у її відсутності, так як вона не може з`явитися в суд в силу свого похилого віку. Просить суд її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.76).

Ухвалою суду від 27.03.2023 року явку позивача визнано обов`язковою для надання особистих пояснень, тому проведення підготовчого провадження відкладено.

26.04.2023 року позивач ОСОБА_1 особисто надала суду заяву про проведення підготовчого судового засідання у її відсутності (а.с.89).

26.04.2023 року судом було проведено підготовче судове засідання без участі сторін, справу призначено до судового розгляду.

16.05.2023 року до суду від ОСОБА_2 надійшла поштовим зв`язком заява та письмові пояснення, в якій відповідач просить взяти до уваги той факт, що позивачкою вже складалися документи українською мовою, тобто були нею підписані, що спростовує факт нерозуміння нею української мови та порушення ч.4 ст.43, ч.1 ст.44 ЦПК України (а.с.98-99).

19.07.2023 року представник позивача ОСОБА_3 , який здійснює свої повноваження на підставі договору про надання правової допомоги від 04.04.2023 року та електронного ордеру серії ВН №1239516 від 18.04.2023 року (а.с.85-86, 87), надав до суду заяву, в якій знову посилався на похилий вік позивача, яка потребує стороннього догляду та допомоги. Відповідач ОСОБА_2 доводиться рідною дочкою позивачу та зобов`язана піклуватися про свою непрацездатну матір, утримувати її. Передаючи належні позивачу на праві власності земельні ділянки, ОСОБА_1 , насамперед, мала на меті отримання від своєї дочки ОСОБА_2 догляду та послуг, яких вона потребувала та потребує внаслідок свого похилого віку та стану здоров`я. Вона бажала укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. Наприкінці липня 2022 року ОСОБА_2 відмовилася здійснювати за матір`ю догляд, почала її ображати та поїхала в смт.Сергіївка Білгород-Дністровського району. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Істотність помилки встановлює суд. Представник просить суд врахувати, що під час укладення оспорюваних договорів дарування волевиявлення позивача не відповідало її внутрішній волі, не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, адже позивач, є особою похилого віку, має низку хвороб та потребує догляду і сторонньої допомоги; спірні земельні ділянки є основним джерелом прибутків позивача, так як розмір її пенсії незначний та становить лише 3440,63 грн. З часу укладення оспорюваного правочину позивач продовжує сама отримувати орендну плату за вказані земельні ділянки, отже, після укладення договорів спірні земельні ділянки не вибули із фактичного володіння та користування позивача, що притаманно для реалізації умов договору довічного утримання та є доказом того, що позивач не мала наміру подарувати належні їй земельні ділянки. Окрім цього представник просив надати йому час для можливого уточнення даних у позовній заяві та витребування нових доказів.

24.07.2023 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів про реєстрацію права власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 , також надав копію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 273625.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у своїй заяві від 19.07.2023 року представник ОСОБА_3 просить розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, окрім цього позивач надала окрему заяву 26.04.2023 року, в який також просить розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, про причини своєї неявки суд не повідомила, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася, надала до суду відзив, в якому висловила свою позицію з приводу заявлених вимог, а саме просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. до суду не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у своєму запереченні, яке надійшло до суду 16.01.2023 року просила розглянути справу у її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 10 листопада 2021 року та 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договори дарування, а саме:

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0191, укладений 10 листопада 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3740 (а.с.10-11);

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5301 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0485, укладений 10 листопада 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3743 (а.с.12-13);

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0192, укладений 11 листопада 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3756 (а.с.14-15);

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0486, укладений 11 листопада 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3758 (а.с.16-17) В даному договорі було допущено помилку щодо площі земельної ділянки, а саме земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0486 має площу 1,53 га, що підтверджується державним актом серії ЯБ № 273625, виданого на ім`я ОСОБА_1 та посвідчуючий право власності на цю земельну ділянку.

Так, право власності ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0192 та :01:002:0486 було зареєстровано приватним нотаріусом Агбун М.І. 11.11.2021 року, тобто безпосередньо після укладення договорів дарування, під номерами 44992106 та 44992622, що підтверджується інформаційними довідками №339988436 та 339989868 від 21.07.2023 року.

Даних щодо реєстрації права власності земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0191 та :01:002:0485 на ім`я відповідача ОСОБА_2 суду надано не було.

Вище перелічені земельні ділянки знаходяться в оренді ПСП «Агропродукт», що підтверджується договорами оренди землі від 25.11.2011 року (а.с.38-41).

З довідки виданої директором ПСП «Агропродукт» Калаянова Г.І. за вих.№192 від 16.12.2022 року, вбачається, що орендну плату з 2011 по 2017 року отримували ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , позивач по справі, а після смерті ОСОБА_4 з 2018 року її отримує дружина ОСОБА_1 , тобто по 2022 рік (рік видачі довідки), а саме після укладення договорів дарування (а.с.42), що свідчить про невиконання умов договорів дарування та залишення у володінні даних земельних ділянок за позивачем.

Також суду позивачем надана довідка про її доходи №4744 3670 5376 1723, за 2022 рік, в якій зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізмаїльському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком, при цьому розмір пенсії сягає від 3270,63 грн. за січень 2022 року до 3440,63 за грудень (а.с.44).

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено судам, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Стаття 81 ЦПК України покладає на сторін обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.

ОСОБА_1 посилається на наявність помилки під час укладення оспорюваних правочинів, а саме про інше розуміння правової природи правочину, ніж договір дарування. При цьому вирішальним у сприйнятті змісту укладеного правочину ОСОБА_1 визначає, що вона мала намір подарувати належні їй земельні ділянки за умови, що її донька буде поруч з нею, допомогати їй, оскільки вона є похилого віку, а дохід від оренди земельної ділянки фактично є її основним доходом. Вона розраховувала та розуміла, що її дочка здійснюватиме за нею догляд і саме з цією метою була згодна подарувати їй земельні ділянки, тобто фактично мала на увазі договір довічного утримання, оскільки ці земельні ділянки є основною частиною її щорічного доходу.

Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним.

В позовній заяві, і у всіх наступних документах наданих суду позивач стверджувала, що помилялася щодо наслідків правочинів, оскільки бажала укласти договір довічного утримання, при цьому вона досягла такого віку (86 років на момент укладення договору) в якому потребує догляду та відповідного утримання.

Частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені обставини справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України) і вимог статей 12,81 ЦПК України, а саме: що спірні земельні ділянки є джерелом доходу позивача, майже єдиним, після укладення договорів дарування вона продовжувала отримувати орендну платню, тому не розуміла природу укладеного нею договору дарування, що ці земельні ділянки повністю перейшли у власність її дочці ОСОБА_2 , яка зазначала, що буде її доглядати, а з позиції відповідача, яку та висловила під час розгляду справи вбачається, що вона не мала такого наміру.

Суд вважає, що вказане підтверджує, що позивач при підписанні договорів дарування, помилялась щодо фактичних обставин цих правочинів. Підписання ОСОБА_1 договорів дарування, зокрема їх положень щодо розуміння значення і умов цих правочинів та їх правових наслідків, не є беззаперечним доказом дійсного розуміння нею значення і сприйняття нею умов цих правочинів, оскільки дослідженими судом доказами доведено, що її волевиявлення не було направлене на позбавлення себе свого майже єдиного джерела доходу, за відсутності правових підстав отримувати матеріальну та фізичну допомогу від дочки. Отже, волевиявлення позивача було сформоване на необ`єктивному сприйнятті нею обставин правочинів, і через свій вік, вона припустилась помилки щодо істотних умов і обставин цих правочинів і не може отримувати довічно допомогу, якої за станом здоров`я потребує і на яку розраховувала від дочки - відповідача по справі.

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22) зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

Також у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20) вказано, що: «наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Щодо вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень й визнання права власності.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Приймаючи до уваги, що судом визнаються недійсними договори дарування на підставі яких було здійснено державну реєстрацію за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на подаровані їй земельні ділянки, а тому є законною позовна вимога щодо скасування рішення приватного нотаріуса від 10.11.2021 року та 11.11.2021 року про державну реєстрацію права власності на ці земельні ділянки за відповідачем.

Також визнання за ОСОБА_1 права власності на ці земельні ділянки є похідною вимогою, так як в реєстрі це право скасоване.

Керуючись ст.ст. 203,215,229,717 ЦК України, ст.ст. 4,13,76,77,81,89,263-265,268,273, 352,354,355 ЦПК України, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марина Іванівна, про визнання недійсними договорів дарування, скасування їх державної реєстрації та визнання права власності - задовольнити.

Визнати недійсними:

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0191, укладений 10 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3740;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5301 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0485, укладений 10 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3743;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0192, укладений 11 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3756;

- договір дарування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,53 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0486, укладений 11 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Агбун М.І., зареєстрований в реєстрі під № 3758.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.11.2021 року про реєстрацію права власності на:

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0191, за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5301 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0485, за ОСОБА_2 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.11.2021 року про реєстрацію права власності на:

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0192, за ОСОБА_2 ;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,53 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0486, за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на:

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0191;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,5301 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0485;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,7795 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0192;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,53 га, яка розташована на території Василівської сільської ради Болградського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0486.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца