РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартинишин М.О.

за участю секретаря Кондрашин В.Р.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору між батьками про утримання дітей та стягнення аліментів за договором утримання дітей

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання договору між батьками про утримання дітей та стягнення аліментів за договором утримання дітей, до якого просить розірвати договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про сплату аліментів на утримання дитини, укладений 22.11.2004 року,посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Колодій О.Я., зареєстрований в реєстрі за №2124 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на дитину ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 318 401,84 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.11.2004 року між позивачкою та відповідачем укладено договір на утримання дітей, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Колодій О.Я., зареєстрований в реєстрі за №2124, відповідно до умов якого відповідач зобов`язувався утримувати свого сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 доларів США щомісячно до досягнення ним повноліття, суму аліментів сплачувати не пізніше 05 числа кожного місяця. Крім цього, відповідач зобов`язувався брати участь у додаткових витрат на утримання дитини.

Договором також встановлено, що у разі відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання Договору вирішується в судовому порядку.

До висновку лікарської комісії медичного закладу дитині необхідно постійно сторонній догляд внаслідок психічного розладу, зазначений діагноз: потребує значних додаткових витрат, які вона могла і станом на сьогодніший день не може з забезпечити одна.

З 2011 року ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться під її постійним наглядом, вона весь час проводить з дитиною, а відповідач з моменту укладення оскаржуваного договору не брав участі у догляді з сином, коштів за договором не платив, участі у додаткових витрат не брав, не забезпечив дитину одягом, взуттям, не цікавиться його потребами.

Оскільки відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до договору, в порушення умов договору п.1. відмовляється сплачувати визначену суму аліментів, що є істотним порушенням договору з боку відповідача, і наслідком цього вважає має бути розірваний в порядку ч.2 ст.651 ЦПК України оскаржуваний договір. Крім цього, відповідач має заборгованість по аліментах, з 22.11.2004 року по 18.09.2006 року у доларах США, що складає 11 198,71 Доларів США, що еквівалентно складає 318 401,84 гривень. У зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді від 18.06.2021 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати таку в порядку загального позовного провадження.

25.08.2021 року представник відповідач подав відзив на позовну заяву, до якого зазначає, що 22.11.2004 року між ОСОБА_1 до ОСОБА_4 укладено два договори на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчені приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Колодій О.Я., відповідно до яких відповідач зобов`язувався сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 2700 грн., що на дату укладення цих договорів становило еквівалентно 500 доларів США, щомісячно шляхом перерахування коштів на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 .. Свої зобов`язання за договорами ОСОБА_4 в міру можливості виконував своєчасно, незважаючи на те, що ОСОБА_1 не відкрила банківський рахунок, на який він зобов`язаний перераховувати аліменти. При отриманні коштів за договором ОСОБА_1 розписувалась у зошиті, який перебував у ОСОБА_4 та копії якого наявні у матеріалах справ №465/4497/14-2 та №465/619/16-ц, які розглядались Франківським районним судом м.Львова. Зокрема, згідно із наявними записами в зошиті, позивач ОСОБА_4 регулярно виплачував аліменти ОСОБА_4 на утримання обох своїх дітей до квітня 2007 року. Таким чином зазначає, що даними записами спростовується твердження позивача про те, що відповідач не платив коштів на утримання сина та не забезпечував його. Вважає, що позові вимоги позивач є надуманими та не підтверджуються належними та допустимими доказами, у той час як записи у відповідному зошиті свідчать про те, що ОСОБА_4 виконував взяті на себе зобов`язання по договору про утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладеного 22.11.2004 року між ним та позивачем, сплативши усі аліменти до повноліття сина, тому позові вимоги до задоволення не підлягають. У зв`язку з чим, просив у позові відмовити в повному обсязі

Ухвалою суду від 20.02.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив повністю, надав аналогічні пояснення викладеним у відзиві на позов. Просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали даної судової справи, матеріали судової справи 465/619/16-ц та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.07.1997 року ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьком є ОСОБА_4 , мама ОСОБА_1 .

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір на утримання дітей серії ВВО №809418 від 22.11.2004р., посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я., зареєстрований в реєстрі за №2124, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язується утримувати свою неповнолітню дитину ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплачувати аліменти в розмірі 2700 грн., що в еквіваленті на день укладення цього договору становить 500 доларів США.

Згідно з п.1 даного Договору аліменти будуть сплачуватися щомісячно, не пізніше п`ятого числа кожного місяця шляхом перерахування коштів на особистий банківський рахунок ОСОБА_1 , в гривнях, в сумі еквівалентній 500 (п`ятистам) доларів США.

Відповідно до п.5 даного Договору у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, будь-якої із сторін, в договір, якщо сторони погодились вносяться зміни або доповнення шляхом укладення додаткового договору, нотаріально посвідченого.

Відповідно до п.7 даного Договору у разі невиконання гр. ОСОБА_4 свої зобов`язань за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до п.8 даного Договору при виникненні у гр. ОСОБА_4 заборгованості по аліментах з його вини або в разі несвоєчасного виконання умов цього договору, він сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Також сторони по справі ще мають доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , між сторонами укладено аналогічний договір між батьками про утримання дітей від 22.11.2004 року щодо утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та з проводу якого позивач ОСОБА_1 подала позов про стягнення заборгованість по аліментах та неустойки, що встановлено заочним рішенням суду від 06.07.2016 року у цивільній справі №465/619/16-ц.

Відповідно до частини шостої статті 6 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини перша, дев`ята статті 7 СК України).

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином, сторони можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, окрім випадків якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

За змістом наведених норм чинного законодавства убачається, що норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін договору у визначенні цими сторонами правового режиму участі батька (матері) у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень частини першої, другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-75цс13 йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору.

Як зазначає позивач у своєму позові, у порушення укладеного між сторонами договору, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання відповідно до договору, в порушення умов договору п.1. відмовляється сплачувати визначену суму аліментів. Однак, як викладено вище, саме по собі невиконання стороною умов Договору, про яку зазначає позивач, не є достатньою підставою відповідно до статті 651 ЦК України для розірвання Договору судом.

Натоміть позивач не довела належними доказами щодо істотного порушення оскаржуваного договору та порушенням умов такого договору з боку відповідача.

Саме лише посилання позивача на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, за відсутності належних доказів на підтвердження зазначеної обставини, не може бути покладено в основу рішення щодо розірвання укладеного договору, який наразі є чинним.

З пояснень наданих представником відповідача в судовому засіданні та долученої копії зошита(а.с.38-43) із наявними записами в такому підтверджується, що відповідач ОСОБА_4 виплатив ОСОБА_1 аліменти з метою виконання оскаржуваного договору на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідним чином. Водночас протилежного позивачкою та її представником у судовому засіданні спростовано не було.

Таким чином, якщо позивач вважає, що діями відповідача щодо виконання/невиконання ним обов`язку по сплаті аліментів на умовах визначеним договором, порушуються права та інтереси дитини, то механізм їх захисту та поновлення, був визначений сторонами, умовами нотаріально посвідченого договору від 22 листопада 2004 року.

Однак, позивач не надала доказів на підтвердження неможливості нею скористатися механізмом захисту та поновлення прав, у спосіб визначений договором, що могло б бути підставою для захисту її прав та прав дитини, у інший спосіб, зокрема, й шляхом звернення до суду з позовом про розірвання договору та стягнення заборгованості по аліментів на дитину.

Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження відмови відповідача пристати на пропозицію позивача щодо зміни розміру аліментів в рамках укладеного договору та додаткових витрат на дитину.

Разом з цим позивачем не надано доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів на підставі виконавчого напису нотаріуса, стягнення заборгованості та неустойки відповідно до умов оскаржуваного договору з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати.

Крім цього, суд враховує також, що з моменту укладення оскаржуваного договору до подання даного позову, позивач не зверталась до суду з будь-яких позовом з метою отримання на її користь коштів на утримання сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставин, що дають підстави для розірвання договору відповідно до частини другої статті 651 ЦК України, а саме: істотність порушення відповідачем умов договору; завдання позивачеві шкоди, внаслідок якої позивач позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору та існуючої заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дитину, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору між батьками про утримання дітей та стягнення аліментів за договором утримання дітей відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 01.08.2023 року.

Суддя Мартинишин М.О.