Справа № 346/2594/23
Провадження № 2/346/1124/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді Коваленка Д.С., секретар судових засідань: Буджак Х.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, у приміщенні зали судових засідань Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визначення права власності,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Нижньовербізької сільської ради про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , на момент відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_2 . Встановити факт що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , є троюрідні брат та сестра (внуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) та визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 45.4 кв.м., житловою площею 16.5 кв.м., по АДРЕСА_2 .

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи, а ухвалою суду від 23 червня 2023 року підготовче провадження у справі було закрите, справу було призначено до розгляду по суті на 19 липня 2023 року.

Відповідач подав заяву, якою просив розглядати справу без їх участі. Таку ж заяву подав і позивача.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Стислий виклад позицій учасників справи.

Аргументи позивача. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її троюрідний брат ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом. І з метою оформлення спадщини після смерті троюрідного брата, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва нотаріус відмовив, оскільки позивачка пропустила строк прийняття спадщини. У зв`язку із чим, позивачка просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 та визнати за нею право власності на спадкове майно. Крім того позивачка просить встановити факт родинних відносин, між нею та ОСОБА_2 , оскільки вона не може відновити актові записи, так як всі померли.

Позиція відповідача. Просили розглянути справу без їх участі.

Оцінка суду щодо фактів.

Згідно з архівними довідками ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 є дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , доньки ОСОБА_8 (а.с.13-14). Крім того, з архівної довідки також вбачається, що ОСОБА_9 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 є дочкою ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с. 15). Відповідно до запису акту про шлюб № 4 ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13 , та змінила прізвище з: « ОСОБА_14 », на: « ОСОБА_15 » (а.с.29). А ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_16 , батьками якого, згідно запису про народження № 6, були ОСОБА_13 та ОСОБА_17 (а.с. 28).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України батьками ОСОБА_18 зазначені ОСОБА_19 та ОСОБА_20 (а.с. 10)

ОСОБА_18 уклала шлюб з ОСОБА_21 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та змінила прізвище з: « ОСОБА_22 », на: « ОСОБА_23 » (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_24 , батьками якої, згідно свідоцтва про народження, були ОСОБА_25 та ОСОБА_21 (а.с.9). ОСОБА_24 уклала шлюб з ОСОБА_26 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу та змінила прізвище з: « ОСОБА_23 », на: « ОСОБА_27 » (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Крім того ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_25 , що підтверджується також копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Отже, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були троюрідними братом і сестрою.

Відповідно до довідки Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, на день своєї смерті, ОСОБА_2 був зареєстрований і проживав за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 19-23).

А згідно з актом Нижньовербізької сільської ради встановлено, що позивачка здійснювала догляд за ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_2 (а.с.18), проживала із ним до його смерті, що також підтвердили свідки ОСОБА_28 та ОСОБА_29 (а.с.24-26).

Отже, суд вважає доведеним і те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно проживали разом на момент його смерті.

За даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (виписки з інвентаризаційних матеріалів), а також технічного паспорту, на будинок садибного типу та господарськими будівлями та спорудами, які розташовані у АДРЕСА_2 , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - А); сарай (літера за планом - Б) - (а.с. 30, 31-35).

А згідно з даними погосподарської книги Нижньовербізької ради сільської ради, ОСОБА_2 мав у приватній власності вказане домоволодіння, побудоване ще у 1957 році (а.с.19-23).

Для отримання спадщини ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Григорець В.М. однак вказаний нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на житловий будинок (а.с.27), хоча спадкова справа не заводилась (а.с.69-70).

Оцінка суду щодо правовідносин учасників.

Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач.

Оцінка суду щодо права позивача.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном.

З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарська будівля, розташовані у АДРЕСА_2 слід розглядати як нерухому річ, право власності на яке, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації.

Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею 3 цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою, інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте, частиною 4 цієї статті гарантується, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне.

З огляду на положення частини 1 статті 10 та частини 1 статті 101 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), в особистій власності громадян могли бути жилі будинки та господарські будівлі і споруди, а також інше майно, яке вони також мали права заповідати та успадковувати.

Разом з цим, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на будь-яке нерухоме майно, в тому числі й жилі і садові будинки та господарські будівлі.

Тому суд не має жодних сумнівів у тому, що ОСОБА_2 , за життя, дійсно належало право власності на вказане вище домоволодіння.

З 15 квітня 1991 року, постановою Верховної Ради Української РСР, було введено в дію Закон Української РСР «Про власність» (який діяв по 20 червня 2007 року), відповідно до якого, щодо правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, цей закон застосовується до тих прав та обов`язків, що виникнуть після введення його в дію. І цей закон не передбачив положень які б позбавляли або припиняли набуті громадянами раніше права приватної власності на нерухоме майно, в тому числі й право власності на садові будинки та господарські будівлі.

А з 01 січня 2004 року, набув чинності Цивільний кодекс України, відповідно до пункту 4 прикінцевих та перехідних положень якого, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, навіть після ведення в дію і вказаного кодексу, набуте ОСОБА_2 право власності на вказаний вище житловий будинок і господарську будівлю, продовжувало діяти та не припинились.

Але разом з цим, цей кодекс передбачає наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). А згідно з положеннями частини 1 статті 1218 цього ж кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Отже, у зв`язку із смертю ОСОБА_2 відкрилась його спадщина, до складу якої увійшло його право власності на житловий будинок (літера за планом - А) та господарську будівлю у вигляді сараю (літера за планом - Б), що розташовані у АДРЕСА_2 . Позаяк його право власності на таке нерухоме майно, існувало в нього на момент його смерті і не відноситься до тих прав, які в силу положень статті 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини, бо припиняються.

Положення частини 1 статті 1223 ЦК України передбачають, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А в силу положень частини 2 статті 1223 цього ж кодексу, тільки у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

При цьому суд враховує, що з огляду на положення частини 3 статті 1268 та частини 1 статті 1269 ЦК України, якщо спадкоємець, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, він вважається таким, що прийняв її, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї; якщо спадкоємець, постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, такий спадкоємець має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

І з огляду на матеріали справи, ОСОБА_1 постійно проживала з спадкодавцем, оскільки доглядала його.

А за таких обставин, суд вважає, що саме позивач є єдиною спадкоємицею ОСОБА_2 (а.с.69-70), і відповідно саме вона успадкувала його право власності на вказане нерухоме майно, ставши одноособовим власником цього майна, право приватної власності на яке претендує отримати відповідач. Тож, вказане право позивачки підлягає судовому захисту.

З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України.

Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою.

Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендує відповідач, у випадку не прийняття ним спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту його права приватної власності на зазначену нерухомість слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Цивільним судочинством України, в силу положень статті 2, частини 1 статті 4 і 5 та частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, захист цивільного права будь-якої людини можливий у тому числі і способом встановлення факту родинних відносин рішенням суду.

І оскільки від встановлення факту того, що позивач був троюрідним братом ОСОБА_2 , залежить виникнення у останньої права на її спадщину, яке не визнається нотаріусом, в силу положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, таке право підлягає захисту шляхом задоволення її заяви про встановлення факту родинних відносин.

Таким чином, керуючись статтями 1-113,217-250,258-259,263-268,272-273,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визначення права власності - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на момент відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у будинку АДРЕСА_2 .

Визнати факт того, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) є троюрідною сестрою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ), у порядку спадкування, право власності на житловий будинок, загальною площею 45.4 кв.м., житловою площею 16.5 кв.м., та сарай, які розташовані по АДРЕСА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 31 липня 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.