Справа № 456/6/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1473/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про скасування судового наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В березня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 подали заяву про скасування судового наказу.

В обґрунтування заяви зазначали, що про існування оскаржуваного судового наказу їм стало відомо тільки 24 лютого 2023року, отримавши копію такого. З таким категорично незгідні, оскільки нарахування плати за послуги водопостачання відбувається з розрахунку 10 осіб. Проте за вказаною адресою проживає виключно 6 осіб, тобто боржники: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 померли. Звернення із даного роду заявою КП «Дрогобичводоканал» є непоодиноким та вже було предметом судового захисту в 2018 році. Окрім того, вважають, що заборгованість, яку стягнуто за судовим наказом, виникла як мінімум у 2009 році, тобто за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, що суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року заяву про скасування судового наказу повернуто заявникам.

Дану ухвалу суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу.

Вважають, що ухвала суду є необ`єктивною і не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначають, що висновок суду про те, що копію судового наказу ними було одержано не підтверджується матеріалами справи, оскільки відсутнє рекомендоване повідомленням про вручення їм судового наказу.

Також вказують, що їм не було відомо про розгляд скарг на дії державного виконавця, оскільки при розгляді таких, їх сторонами не залучалось.

Просять скасувати судовий наказ №456/6/20 від 29 січня 2020 року.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6 (повернення заяви позивачеві(заявникові)), 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Повертаючи заяву районний суд виходив з того, що заява подана після закінчення строку, встановленого ч. 1 ст. 170 ЦПК України, та підстав поновлення строку суд не вбачав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою про скасування судового наказу від 29 січня 2020 року.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року заяву про скасування судового наказу повернуто заявникам.

Повертаючи заяву районний суд зазначив, що як вбачається із матеріалів справи, судовий наказ, котрий просять скасувати заявники (боржники), був виданий Стрийським міськрайонним судом Львівської області ще 29 січня 2020 року. Копія цього судового наказу на виконання вимог ч. 1 ст. 169 ЦПК України 03.02.2020 супровідним листом за вих. № 1531/20 була надіслана судом боржникам рекомендованим листом із повідомленням про вручення (штрихкод: 878) та 08.02.2020 вручена адресатам особисто, що підтверджується долученим до матеріалів справи відстеженням.

Також судом було встановлено, що після набрання зазначеним вище судовим наказом законної сили такий був скерований стягувачем до примусового виконання. За результатом поданої стягувачем скарги на дії державного виконавця ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2020 визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. щодо винесення 02.06.2020 за № 19145 повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2020 у справі №456/6/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 37210,11 грн заборгованості за послуги з водопостачання та 24,05 грн судового збору та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. від 02.06.2020 за №19145; визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. щодо винесення 02.06.2020 за № 19147 повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а саме: судового наказу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2020 у справі №456/6/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , на користь КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 37210, 11 грн заборгованості за послуги з водопостачання та 24,05 грн судового збору та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Стрийського МРВ ДВС Західного МРУЮ (м. Львів) Дмитрик Р.О. від 02.06.2020 за №19147.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що встановлені обставини беззаперечно свідчать також і про те, що заявники не могли не знати про існування судового наказу, котрий просили скасувати.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції є передчасними.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України, боржник має право протягом 15 днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п.п.4, 5 ч.1 ст.161 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого у ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

В заяві про скасування судового наказу заявники зазначали, що копію судового наказу отримали лише 24 лютого 2023 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що заявники отримали копію судового наказу раніше. Так відстеження (а.с. 15) на яке посилається суд першої інстанції, як на доказ повідомлення заявників, колегія суддів вважає неналежним доказом. З вказаного відстеження неможливо зрозуміти кому і що саме було надіслано, дане відстеження не містить ні прізвищ сторін, ні номеру справи.

Окрім цього матеріали справи не містять доказів повідомлення сторін про розгляд скарг на дії ВДВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції не врахував всіх доводів заявників та належним чином не дослідив матеріалів справи на підтвердження вказаних доводів.

Зі змісту апеляційної скарги, вбачається, що заявники не згідні з ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року, проте в резолютивній частині апеляційної скарги просять скасувати не ухвалу від 07 березня 2023 року а саме судовий наказ від 29 січня 2020 року.

З огляду на зазначене, оскільки оскарження судового наказу в апеляційному порядку не передбачено чинним ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині оскарження ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи ; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07 березня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 липня 2023 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.