Ухвала

Іменем України

28 липня 2023 року

м. Київ

справа № 201/12569/16-ц

провадження № 61-10856ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Верби Андрія Петровича, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альона Анатоліївна, про зміну порядку виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Автопровайдер» (далі - ТОВ «Автопровайдер»), ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5 ), треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ Дніпропетровської області, про визнання недійсними договорів, визнання права власності, витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого

2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Витребувано із володіння ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota Land Cruiser, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , та зобов`язано її передати цей автомобіль ОСОБА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого

2018 року залишено без змін в оскаржуваних частинах.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року відмовлено

ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого

2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого

2020 року залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року (провадження № 61-9318св20).

У лютому 2022 року шляхом формування документа у системі «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Верба А. П., звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про зміну порядку виконання рішення суду в зазначеній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня

2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 -

адвоката Верби А. П., відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Верби А. П., залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня

2022 року залишено без змін.

У червні 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Прибильський В. Г., звернувся до Дніпровського апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в зазначеній справі.

Заява про ухвалення додаткового рішення обґрунтована тим що, постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 травня 2023 року у цивільній справі

№ 201/12569/16-ц у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 01 вересня 2022 року в цивільній справі № 201/12569/16-ц залишено без змін.

Між ОСОБА_2 та адвокатом Прибильським В. Г. було укладено договір про надання правової допомоги від 05 грудня 2022 року. На підставі зазначеного договору адвокатом Прибильським В. Г. надаються

ОСОБА_2 юридичні послуги, в тому числі і послуги з підготовки процесуальних документів в рамках розгляду апеляційної скарги

ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 01 вересня 2022 року в цивільній справі № 201/12569/16-ц та інші послуги, необхідні для захисту прав клієнта.

У зв?язку з апеляційним переглядом ухвали Жовтневого районного суду

м. Дніпропетровська від 01 вересня 2022 року в цивільній справі

№ 201/12569/16-ц ОСОБА_2 понесла витрати на правову допомогу на загальну суму 15 000,00 грн, які підлягають стягненню із ОСОБА_1

у зв?язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

у повному обсязі.

Також ОСОБА_2 посилалася на те, що понесла витрати, пов?язані із відправленням процесуальних документів в рамках цивільної справи

№ 201/12569/16-ц в розмірі 720,00 грн.

ОСОБА_2 та адвокатом Прибильським В. Г. погоджено оплату наданих послуг із відстрочкою платежу в пункті 4.1 договору про надання правової допомоги. Відповідно до положень п. 4.2 договору про надання правової допомоги, обсяг наданих послуг погоджується та визначається в акті про надання послуг.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом клієнту, часу витраченого на виконання робіт, переліку виконаних робіт та їх вартості заявником до суду надано акт надання послуг, підписаний ОСОБА_2 та адвокатом Прибильським В. Г.

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня

2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката

Прибильського Віталія Геннадійовича, про ухвалення додаткового рішення

у справі № 201/12569/16-ц задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 979,17 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково заяву представника ОСОБА_2 - адвоката

Прибильського В. Г., про ухвалення додаткового рішення в справі, суд апеляційної інстанції виходив з критерію реальності адвокатських послуг,

а також критерію розумності їхньої вартості, конкретних обставин справи,

складності даної справи, реального часу перебування адвоката

Прибильського В. Г. у судових засіданнях в суді апеляційної інстанції, а також доданих до заяви доказів на підтвердження таких витрат.

З урахуванням зазначеного, враховуючи заперечення представника

ОСОБА_1 - адвоката Верби А. П., проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені вимоги, зокрема за участь адвоката Прибильського В. Г. у судових засіданнях, підлягають частковому задоволенню, а судові витрати в цій частині підлягають зменшенню до розміру 1 729,17 грн замість заявлених 3 750,00 грн. Крім того, апеляційний суд дійшов до висновку, що заявником не надано доказів на підтвердження витрат на поштову кореспонденцію у розмірі

720,00 грн. В іншій частині понесені судові витрати підтверджені належними доказами.

Відповідно, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу понесених у зв`язку з участю адвоката Прибильського В. Г. у судових засіданнях, а також відмову у задоволенні заяви в частині вирішення вимоги про стягнення витрат, понесених на відправку поштової кореспонденції. Одночасно інші судові витрати підтверджені належними доказами та відповідають критеріям розумності їхньої вартості, конкретних обставин справи, складності справи.

У липні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Верба А. П., шляхом формування документа в системі «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, вякій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення останнім норм процесуального права, просить скасувати додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня

2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - адвоката Прибильського В. Г., про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Верби А. П., обґрунтовується тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку стосовно задоволення вимог представника ОСОБА_2 - адвоката Прибильського В. Г., у зв`язку з тим, що заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення було подано в порядку статті 435 ЦПК України Розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)». Зазначений розділ ЦПК України, на переконання заявника, не передбачає можливості розподілу судових витрат сторонами.

Крім того, посилається на те, що апеляційним судом при вирішенні питання розподілу судових витрат не було враховано заперечень представника ОСОБА_1 - адвоката Верби А. П.

Крім того, на думку заявника, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів сторін, фактичні обставини справи, не дослідив зібрані у справі докази та застосував норми права без урахування правових висновків, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19); від 12 травня 2020 року

у справі № 904/4507/18 (провадження 12-171гс19); від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22); додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі

№ 905/1795/18; постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 (провадження № К/9901/16672/20), від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19,

від 17 січня 2022 року у справі №756/8241/20 (провадження № 61-9789св21), від 11 січня 2023 року у справі №479/475/21 (провадження № 61-6583св22) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною першою статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Таким чином, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Як убачається з оскаржуваного судового рішення, на підтвердження витрат, понесених ОСОБА_2 на правничу допомогу, адвокатом

Прибильським В. Г. до суду апеляційної інстанції надано: договір про надання правової допомоги від 05 грудня 2022 року, додаткову угоду №1 від 05 грудня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 05 грудня

2022 року, акт надання послуг № 01/06 від 01 червня 2023 року, ордер серія

АЕ № 1168025 від 09 грудня 2022 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП № 3624 від 09 лютого 2018 року.

Водночас, апеляційний суд, надаючи оцінку акту надання послуг № 01/06

від 01 червня 2023 року, зазначив наступне.

У пункті 5 акту зазначено найменування робіт/послуг наданих адвокатом,

а саме: участь в судових засіданнях: 10 травня 2023 року та 31 травня

2023 року; кількість витрачених годин: 3 (три); ціна роботи/послуги за годину: 1 250,00 грн; Сума за виконанні роботи/послуги: 3 750,00 грн.

Разом з тим, надавши оцінку долученим до матеріалів справи доказам та протоколам судових засідань від 10 травня 2023 року та 31 травня 2023 року апеляційний суд дійшов висновку, що всього адвокат Прибильський В. Г. був присутній у судових засіданнях 1 год. 23 хв., а тому апеляційний суд

в зазначеній частині дійшов висновку, що відшкодуванню підлягали витрати

у розмірі 1 729,17 грн замість заявлених 3 750,00 грн, оскільки в іншій частині вони не були підтверджені відповідними доказами.

Крім того, Дніпровський апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні заяви

у частині стягнення витрат на відправку поштової кореспонденції в розмірі 720,00 грн дійшов висновку про недоведеність зазначених вимог, оскільки заявником не надано відповідних доказів на підтвердження понесених витрат в цій частині.

Частково задовольняючи заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Прибильського В. Г. про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 12 979,17 грн, апеляційний суд, виходив із того, що понесені заявником витрати в цій частині підтверджені належними та допустимими доказами та відповідають критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості.

Процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 14 вересня 2022 року у справі № 759/7630/20 (провадження

№ 61-1063св22).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, натомість зводяться до незгоди заявника з наданою судом оцінкою доказам на підтвердження реальності та співмірності понесених витрат на правову допомогу, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження №11-562ас18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження

№ 14-382цс19); від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження 12-171гс19); від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22); додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду

від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18; постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 (провадження № К/9901/16672/20), від 07 вересня

2020 року у справі №910/4201/19, від 17 січня 2022 року у справі №756/8241/20 (провадження № 61-9789св21), від 11 січня 2023 року у справі №479/475/21 (провадження № 61-6583св22) є безпідставними, оскільки апеляційним судом надано оцінку доказам, наданим на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та застосовано критерії розумності та реальності адвокатських витрат, відтак відсутні підстави вважати, що оскаржуване судове рішення суперечить зазначеним правовим позиціям.

Крім того, необґрунтованими є доводи заявника про неможливість розподілу судових витрат на стадії вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) (Розділ VI ЦПК України) з огляду на наступне.

Зі змісту статті 133 ЦПК України убачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Таким чином посилання заявника у змісті касаційної скарги на те, що під час розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду у суді першої інстанції суд не проводив розподілу судових витрат між сторонами,

а тому у суду апеляційної інстанції також відсутні підстави для нового розподілу є помилковими та зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільно-процесуального законодавства.

Відповідно, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення відповідно до такого висновку,

а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Верби Андрія Петровича, на додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 червня

2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Приходько Альона Анатоліївна, про зміну порядку виконання рішення суду відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць