Провадження № 2/202/825/2023
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2023 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Різниченко Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 16.04.2013 року в розмірі 16289 грн. 17 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 (позичальник) з метою отримання банківських послуг підписав заяву від 16.04.2013 року.

При підписанні анкети-заяви позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які діяли на час підписання заяви.

Відповідно до виявленого бажання позичальнику був відкритий кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 20 000 грн.

Для користування кредитним картковим рахунком позичальник отримав кредитну картку.

Банк виконав свої зобов?язання, надавши позичальнику кредит.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємцями позичальника, які постійно проживали з ним на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

03.09.2021 року банком до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори була направлена претензія кредитора спадкодавця.

Станом на дату смерті позичальника заборгованість за кредитним договором від 16.04.2013 року становить 16289 грн. 17 коп. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Отже, посилаючись на викладені обставини, банк просив стягнути з відповідачів на свою користь суму боргу спадкодавця в розмірі 16289 грн. 17 коп., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2023 року у справі було відкрите загальне позовне провадження.

Під час підготовчого засідання судом за клопотанням представника позивача були витребувані відомості щодо відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 31 травня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

Представником позивача була надана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позов підтримав.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на відсутність будь-якої спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Судом установлено, що 16 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Також судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 червня 2021 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Дніпро.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 16 червня 2021 року - дату смерті ОСОБА_3 останній мав перед банком заборгованість за тілом кредиту в розмірі 16298 грн. 17 коп.

З матеріалів спадкової справи № 765/2021, яка була заведена Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , вбачається, що ця спадкова справа заведена у вересні 2021 року на підставі претензії кредитора - АТ КБ «ПриватБанк».

Водночас згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємці ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 16298 грн. 17 коп., банк посилається на те, що на час смерті спадкодавця, вони були зареєстровані з ним за однією адресою, від спадщини у встановлений строк не відмовилися. Отже, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, та мають сплатити борг спадкодавця перед банком.

Вирішуючи наявний спір між сторонами, суд ураховує, що за приписами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, спадкоємці боржника зобов`язані задовольнити вимоги кредиторів за умови прийняття ними спадщини у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193ск18), задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що згідно з долученими до матеріалів справи копіями паспортів відповідачів та відомостей Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 відповідачі (його дружина та син) дійсно були зареєстровані та проживали з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , що ними не заперечується.

Поряд із цим у матеріалах справи відсутні жодні докази щодо наявності спадщини після смерті ОСОБА_3 , її складу та вартості.

Так, у цивільній справі, в тому числі в матеріалах спадкової справи, яка була витребувана судом, немає даних та позивачем не надано доказів щодо наявності будь-якого майна, яке входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Клопотань про витребування судом доказів щодо належності померлому ОСОБА_3 нерухомого та цінного рухомого майна позивачем не заявлялося.

В свою чергу, відповідачі в судовому засіданні наполягали на тому, що після смерті ОСОБА_4 будь-яке спадкове майно відсутнє, у зв`язку з чим спадщину вони не приймали.

Зокрема, як було відзначено відповідачем ОСОБА_2 будь-якого цінного майна з чоловіком вони не нажили, будинок, у якому вони проживали, належить їй, що узгоджується з іншими доказами по справі, оскільки згідно копії паспортів за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована з 1977 року, а ОСОБА_3 з 14.06.1990 року після укладення 09.03.1990 року шлюбу з ОСОБА_2 .

Крім того, як убачається з Анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка була підписана 16.04.2013 року ОСОБА_3 і копія якої долучена позивачем до матеріалів справи, нерухомість за адресою проживання в його власності не знаходиться, автомобілем він не володіє.

Більш того, суд звертає увагу, що в своєму позові банк просить стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 16289,17 грн.

Водночас згідно з випискою по рахунку за кредитним договором банком періодично списувалися з картки позичальника ОСОБА_3 відсотки на використання кредитного ліміту.

Так, за період з 01.06.2019 по 01.06.2021 року банком з рахунку позичальника ОСОБА_3 вже було списано 16531,93 грн. у рахунок погашення відсотків за користування кредитним лімітом, що впливає за загальну суму заборгованості за кредитним договором.

У той же час укладеним кредитним договором з ОСОБА_3 не було передбачено умову про розмір та сплату позичальником відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_3 , відсутні умови договору про розмір відсотків за користування кредитом.

У своєму позові банк посилається на Умов та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та «Тарифи», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємну частину договору, укладеного з ОСОБА_3 .

Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими умовами, правилами і тарифами був ознайомлений позичальник та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

В даному випадку Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів, які долучені до позовної заяви, не містять підпису позичальника, а тому суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між банком і ОСОБА_3 шляхом підписання анкети-заяви від 16.04.2013 року, з огляду на недотримання вимог статті 207 ЦК України в частині нарахування та сплати відсотків за користування кредитним лімітом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко