Справа № 361/1013/23
Провадження № 2/361/2089/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

за участю секретаря Коваль О.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Броварської міської ради Броварського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від 21 листопада 1997 року, зареєстрований на Київській універсальній біржі за реєстраційним номером № D5157/12842; визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свій позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_5 . По матері у позивача є рідний брат, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 67 років померла мати позивача, ОСОБА_5 .

Після смерті матері позивача, ОСОБА_5 , відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, зокрема квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . За життя ОСОБА_5 не було складено заповіт.

ОСОБА_3 , як брат позивача та син померлої, що має право на спадщину за законом, не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

Позивач, як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_5 , звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до Першої Броварської державної нотаріальної контори Київської області, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 728/2022.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, йому було відмовлено.

Як зазначається у постанові про відмову від 19 січня 2023 року, винесеної нотаріусом Броварської міської ДНК Журавською В.В., квартира за адресою АДРЕСА_2 , була набута матір`ю у власність на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 листопада 1997 року Київською універсальною біржою, який не був посвідчений нотаріально.

Так, спадкодавиця, ОСОБА_5 , набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі -продажу нерухомості від 21 листопада 1997 року, укладеного на Київській Універсальній Біржі, реєстраційний № Б5157/12842.

Згідно п. 5 вказаного Договору продаж відбувся за 9819 грн., вказану суму покупець в повному розмірі передав продавцю до підписання договору.

Договір і перехід права власності на квартиру було зареєстровано в Броварському міжміському Бюро технічної інвентеризації 18 грудня 1997 року в реєстровій книзі за № 1-2768.

З моменту купівлі квартири спадкодавець ОСОБА_5 та позивач, користувалися вказаною квартирою, несли витрати по її обслуговуванню та утриманню. Позивач був зареєстрований та проживав у вказаній квартирі зі своєю сім`єю. Протягом 25 років договір купівлі-продажу вказаної квартири ніколи ніким не оспорювався.

У вказаному договорі зазначалось, що він був укладений відповідно до ст.15 Закону України ?Про товарну біржу? від 10 грудня 1991 року, чинного на момент укладення, та яка передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Спадкодавець не була обізнана про необхідність посвідчення вказаного договору купівлі-продажу нерухомості у нотаріуса. Крім того, з боку продавця також була відсутня будь-яка ініціатива щодо нотаріального посвідчення укладеного на товарній біржі договору.

У зв`язку з цим варто зазначити, що на момент укладення вказаного договору купівлі -продажу нерухомості від 21 листопада 1997 року, укладеного на Київській Універсальній Біржі, існувала колізія законодавства, яка передбачала різні підходи щодо необхідності нотаріального посвідчення договорів-купівлі продажу нерухомості на товарній біржі.

У зв`язку з цим слід зазначити, що після укладення сторонами на Київській Універсальній біржі договору-купівлі продажу від 21 листопада 1997 року реєстраційний №D 5157/12842 однокімнатної квартири, за адресою АДРЕСА_2 , для сторін наступили дійсні наслідки, передбачені цим договором, а саме :

-покупець оплатив куплене майно і отримав його у своє користування, володіння та розпорядження, яке вільно, відкрито та безперервно здійснював з 1997 року по 2022 рік (близько 25 років);

-продавець отримав гроші від покупця, після укладення договору про відчуження квартири, припинив всі свої права на відчужене майно і у подальшому не мав відносно нього до покупця жодних претензій.

Таким чином, договір купівлі-продажу квартири фактично відбувся, обидві сторони у даному договорі виявили свою волю на відчуження майна продавцем і на набуття майна у власність покупцем за оплатним договором.

На даний час, у зв`язку зі смертю спадкодавця, ОСОБА_5 , як сторони вказаного договору купівлі-продажу нерухомості, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири неможливе.

10 лютого 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 02 травня 2023 року.

27 квітня 2023 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких представник Броварської міської ради Броварського району Київської області позов підтримав у повному обсязі.

13 червня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічно викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, в своїх пояснення просив проводити розгляд справи у його відсутність.

Третя особа, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08 жовтня 1987 року серія номер НОМЕР_1 , виданим Кобижча сільрадою Бобровицького району Чернігівської області, актовий запис №72.

По матері у позивача є рідний брат, ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 67 років померла мати позивача, ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 10 травня 2022 року, Бобровицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), серія НОМЕР_2 , актовий запис №230.

Після смерті матері позивача, ОСОБА_5 , відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, зокрема квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_5 не було складено заповіт.

ОСОБА_3 , як брат позивача та син померлої, що має право на спадщину за законом, не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

Позивач, як спадкоємець після смерті матері ОСОБА_5 , звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом до Першої Броварської державної нотаріальної контори Київської області, на підставі якої було відкрито спадкову справу № 728/2022.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, йому було відмовлено.

У постанові про відмову від 19 січня 2023 року, винесеної нотаріусом Броварської міської ДНК Журавською В.В., квартира за адресою АДРЕСА_2 , була набута матір`ю у власність на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 листопада 1997 року Київською універсальною біржою, який не був посвідчений нотаріально.

Так, спадкодавець, ОСОБА_5 , набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі -продажу нерухомості від 21 листопада 1997 року, укладеного на Київській Універсальній Біржі, реєстраційний № D5157/12842.

Договір і перехід права власності на квартиру було зареєстровано в Броварському міжміському Бюро технічної інвентеризації 18 грудня 1997 року в реєстровій книзі за № 1-2768.

У вказаному договорі зазначалось, що він був укладений відповідно до ст.15 Закону України ?Про товарну біржу? від 10 грудня 1991 року, чинного на момент укладення, та яка передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Після укладення сторонами на Київській Універсальній біржі договору-купівлі продажу від 21 листопада 1997 року реєстраційний № Б 5 157/12842 однокімнатної квартири, за адресою АДРЕСА_2 , для сторін наступили дійсні наслідки, передбачені цим договором, а саме :

-покупець оплатив куплене майно і отримав його у своє користування, володіння та розпорядження, яке вільно, відкрито та безперервно здійснював з 1997 року по 2022 рік (близько 25 років);

-продавець отримав гроші від покупця, після укладення договору про відчуження квартири, припинив всі свої права на відчужене майно і у подальшому не мав відносно нього до покупця жодних претензій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч.1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно ст. ст. 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

В ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Як передбачено ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. ?Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування?, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до вимог 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Так, на момент укладення договору у 1997 році був чинний Цивільний кодекс Української РСР, який втратив чинність 01.01.2004 року, та Закон України ?Про товарну біржу?.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ ?Про товарну біржу? зазначалось, що угоди, що зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

У свою чергу, ст.227 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

При цьому, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч.2 ст. 47 ЦК УРСР).

Цивільним кодексом України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328).

Згідно з ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України ?Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень? речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Згідно з п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. За № 282/20595, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продалсу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

З огляду на вищевикладене, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1, 2 ст. 16, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 328, ст.

1216-1218,1223, 1270 ЦК України, 76-83, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , від 21 листопада 1997 року, зареєстрований на Київській універсальній біржі за реєстраційним номером № D 5157/12842.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.