Справа № 202/4215/19
Провадження № 2/202/15/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Калантаєнко Д.В.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину набутого спільного сумісного майна за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування спадщини разом з спадкоємцями першої черги,

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернулась до суду із позовною заявою, за змістом якої, та з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, позивача та ОСОБА_4 , з жовтня 2008 року по 6 травня 2019 року; визнати за позивачем право на спадкування спадщини після смерті ОСОБА_4 , разом із спадкоємцями першої черги; визнати на підставі ст.74 СК України за позивачем право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна, а саме:

1)квартири АДРЕСА_1 ;

2)транспортний засіб марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 року випуску;

3)право як співзабудовника садового будинку, площею 0,0608 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

4)земельної ділянки площею 0,0608 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:263:2162, також на підставі статей 377 ЦК України та 120 Земельного кодексу України.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що позивач та ОСОБА_4 познайомились 27 липня 2007 році на пісенному фестивалі, після чого почали разом їздити в різні подорожі. З лютого по серпень 2008 року почали проживати разом у місті Києві, де ОСОБА_4 почав навчатись на програміста. У жовтні листопаді 2008 року вони переїхали до міста Дніпра та до грудня 2008 року, тимчасово, зупинились у відповідача, яка є матір`ю ОСОБА_4 , оскільки їм потрібен був час влаштуватись на роботу, вирішити питання з власним житлом. У зв`язку з тим, що відповідач влаштувала неприйнятні умови для їх проживання, позивач разом із ОСОБА_4 практично одразу переїхали до друзів, після чого вийняли собі житло. ОСОБА_4 влаштувався програмістом, а позивач займалась рукоділлям на дому та декілька годин у день працювала вчителем у школі, через деякий час позивач відкрила власний магазин. 24 квітня 2010 року позивач та ОСОБА_4 придбали спірний транспортний засіб. 20 грудня 2012 року ОСОБА_4 придбав спірну земельну ділянку за договором дарування. Після чого ними було розпочато будівництво дачного будинку на вказаній земельній ділянці. З метою економії коштів, вони переїхали до відповідача, де проживали до грудня 2015 року. Позивач захворіла та змушена була закрити магазин, проте вони допомагала на будівництві, у літній період вони проживали на території дачі у палатках. З лютого 2014 року позивач працювала швачкою, а з 7 листопада 2016 року була працевлаштована у ФОП ОСОБА_5 , 28 лютого 2020 року позивача було скорочено, у зв`язку із чим позивач стала на облік у центрі зайнятості. 30 грудня 2015 року позивач та ОСОБА_4 переїхали до свого новозбудованого будинку. 10 серпня 2017 року ними було придбано за договором купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 . З травня 2018 року ОСОБА_4 перестав працювали у зв`язку із станом здоров`я. ІНФОРМАЦІЯ_1 через онкологічне захворювання ОСОБА_4 помер. Відповідач заперечує будь-яке відношення позивача до вказаного майна, намагається вигнати з будинку, де позивач проживала із сином відповідача. В той же час, позивач та ОСОБА_4 хоча і не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак жили однією сім`єю, мали спільний побут, бюджет, інтереси, знайомих, весь час проводили разом, в будь-якому іншому шлюбі не перебували. На підставі вище викладеного, позивач вважала, що все вище перераховане майно є спільною сумісною власністю.

Окрім того, позивачем зазначено, що останні роки життя ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані через стан здоров`я, у зв`язку із чим потребував стороннього догляду. До моменту смерті ОСОБА_4 позивач усіма можливими шляхами піклувалась про нього, купувала ліки, та понесла витрати на його поховання. На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст. 1259 ЦК України позивач просила суд визнати за нею право на спадкування разом із спадкодавцем тієї черги, яка має право на спадкування (т.1 а.с.165-172).

Повністю заперечуючи проти заявлених вимог зі сторони відповідача надійшов відзив. У відзиві вказано, що позивачкою не надано жодних належним та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та ОСОБА_4 . На думку відповідача, позивачем не доведено підстав передбачених законодавством для визнання за нею права на спадкування спадщини разом із спадкоємцями першої черги. ОСОБА_4 все придбавав за власні кошти. Також відповідачем зазначено, що позовна вимога позивача щодо земельної ділянки не може бути задоволена з огляду на п.2 ч.1 ст.57 СК України, оскільки вказане нерухоме майно було придбано за договором дарування, що є особистою приватною власністю.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ІІ.І. Щодо набутого (спірного) майна.

20 грудня 2012 року ОСОБА_4 , як обдарований, прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,0608 га, що розташована в АДРЕСА_2 , цільове призначення земельної ділянки: для садівництва, кадастровий номер :04:263:2162 (т.1 а.с.82-53).

Згідно технічного паспорта, виготовленого станом на 19 лютого 2020 року, садовий будинок АДРЕСА_2 , встановлено можливість надійного та безпечної експлуатації садового будинку. У відповідності до експлікації приміщень садового будинку АДРЕСА_3 , загальна площа 51,0 кв.м., житлова площа 20,5 кв.м., допоміжна 30,5 кв.м.

У висновку з технічної інвентаризації від 20 лютого 2020 року вказано, що на садовій ділянці №093 знаходиться літ. А- садовий будинок, літ. Б сарай, літ.В- теплиця, літ.Д навіс, літ. Г лазня, №1-3, 5,6,1/2, №4- споруди, І-ІІ мостіння. На будівництво садового будинку літ.А, лазні Г, не надано проектно-дозвільної документації. Будівництво сараю літ.Б, теплиці літ.В, навісу літ.Г, відповідає п.6 «Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» (т.1 а.с.190-193).

10 серпня 2017 року ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири (т.1 а.с.11).

Вказана квартира має розмір загальної площі 52,1 кв.м., житлової площі 39,6 кв.м., опис об`єкта: 1-коридор, 2-вбиральня, 3-кухня, 4,5-житлові, І-балкон.

У відповідності до копії САА №507144 власником транспортного засобу ВАЗ модель 211140-110-01, легковий універсал-В, д.н.з НОМЕР_1 , 2005 року випуску є ОСОБА_4 (т.1 а.с.174).

ІІ.ІІ. Щодо проживання однією сім`єю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав, що знає позивача та померлого ОСОБА_4 , допомагав з будівництвом будинку (викладав стіни та робив кришу), ОСОБА_4 був як підсобник, а позивач готувала їжу, робила щось на огороді. Свідок сприймав позивача та ОСОБА_4 як чоловіка ту дружину. Останній рік ОСОБА_4 практично ні з ким не спілкувався, свідку відомо, що ОСОБА_4 лікувався вдома. На території будівництва була палатка.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що познайомилась з позивачем та померлим ОСОБА_4 у листопаді 2008 року. Знає, що позивача з відповідачем склались погані стосунки. Їй відомо, що в літній період вони проживали на дачі, у наметі, готували їжу на вогні. Відповідача на дачі вона ніколи не бачила. ОСОБА_4 останнім часом хворів, а тому працювала одна позивач. Після смерті ОСОБА_4 позивач продовжувала проживати у дачному будинку в садовому товаристві, на третій день після похорон, приїхали відповідач та її брат і відібрали ключі у позивача від дачного будинку. Після чого голова кооперативу викликав поліцію. Знає про те, що ОСОБА_4 хворів на онкологію. ОСОБА_4 намагався позичити у матері 500 дол.США, однак та йому відмовила.

Свідок ОСОБА_8 знає позивача, вона у нього працювала. ОСОБА_4 привіз позивача з Черкаської області, однак відповідач не прийняла невістку. ОСОБА_4 завозив позивача на роботу. Свідок приїжджав до них у гості.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що позивач відкрила свою справу із продажу насіння льону, потім відкрила магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». На дачі бачила лише їх у двох (позивача та ОСОБА_4 ).

Свідок ОСОБА_10 суду показав, що позивач та ОСОБА_4 жили як справжня сім`я. у 2008 році ОСОБА_4 при знайомстві представив позивача як дружину. ОСОБА_4 розповідав, що вони разом з позивачем купили дачу. Також ОСОБА_4 казав, що стосунки з матір`ю напружені. Організацією похорон ОСОБА_4 займалась позивач.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що він є сусідом у с/т позивача та померлого ОСОБА_4 . Будинок будували фактично померлий та позивач, також їм допомагали крити дах. Свідок вказав, що він чув як позивачу казали після смерті ОСОБА_4 , щоб вона покинула садовий будинок. Також йому відомо, що головою кооперативу викликалась поліція.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що позивача та померлого ОСОБА_4 знає як сім`ю з 2009 року. Свідок допомагав крити дах на їхньому дачному будинку. Позивач та ОСОБА_4 жили як чоловік та жінка, у них був свій магазин з продажу тканин. Свідку відомо, що у них були напружені стосунки з відповідачем, тобто із матір`ю ОСОБА_4 . Позивач займалась організацією похорон.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що є сусідом ОСОБА_4 та позивача у судовому товаристві. Будівництво їхнього будинку було здійснено практично на очах свідка. ОСОБА_4 та позивач були увесь час разом. На питання чому вони живуть у наметі, свідок дізналась, що у них проблеми у стосунках із матір`ю ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_4 приїхала матір померлого з двома чоловіками та вимагали позивача покинути дачу.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він є головою с/т. Після смерті ОСОБА_4 прийшло дві жінки, одна з яких представилась матір`ю ОСОБА_4 , вона хотіла стати членом кооперативу, просила допомогти їй у цьому. Свідок вказав, що членський внесок було сплачено ОСОБА_4 та позивачем.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що знає ОСОБА_3 (відповідача). Їхні діти ходили в одну школу. Мати знала про хворобу сина. Свідок, брат відповідача та сама відповідач, після смерті сина, хотіли мирно вирішити питання з позивачем, однак позивач їх не пустила на дачу.

Свідок ОСОБА_16 суду показав, що ОСОБА_4 був його рідним племінником. Свідок вказав, що вони подзвонили своїй невістці позивачу та повідомили їй, що хочуть приїхати та вирішити питання щодо спадщини, однак позивач не відкрила двері.

Фотосвітлинами долученими позивачем підтверджується спільний відпочинок, спільне проведення часу, відпочинок із друзями, будівництво житлового будинку позивача з ОСОБА_4 (т.1 а.с.16-18).

У відповідності до копій, наданих позивачем, квитанцій, накладних, декларації про прийняття вантажу підтверджується придбання ОСОБА_4 предметів побуту, будівельних матеріалів, запчастин для автомобіля. Відповідні документи датовані 2016-2019 роками (т.1 а.с.19-29).

У відповідності до дубліката квитанції № 0.0..1 позивачем та ОСОБА_4 здійснювались оплати комунальних послуг у 2017, 2018 роках за адресою: квартира АДРЕСА_1 (спірна квартира) (т.2 а.с.1150-152, 159, 160, 161,162).

Згідно копії квитанції за платежем від 3 серпня 2016 року ОСОБА_17 оплата за автозапчастини здійснена позивачем.

За змістом довідки підписаної головою с/т «Аппорт», позивач проживала і вела спільне господарство з членом с/т «Аппорт» ОСОБА_4 , спільно несли всі витрати на утримання дачного будинку та витрати пов`язані з правами та обов`язками членів садового товариства, яка вносить плату за електроенергію і членські внески, про що свідчать записи в книзі с/т (т.2 а.с.165,166).

ІІ.ІІІ. Щодо доходів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З 16 січня 2006 року ОСОБА_4 був зареєстрований як фізична особа-підприємець (т.1 а.с.79).

У відповідності до податкових декларацій ОСОБА_4 з 2014 року по 2016 рік доходи ОСОБА_4 складають 0,00 грн., у відповідності до декларації за 2017 рік загальна сума доходу склала 95 000,00 грн., за 2018 рік 73 600,00 грн., за 2019 рік податкова звітність не подавалась (т.2 а.с.172-181).

7 листопада 2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою №2к (безстроковий). Позивача прийнято на посаду швачка з щомісячною оплатою у розмірі 3 823,00 грн.(т.1 а.с.30).

1 січня 2019 року між позивачем та ФОП ОСОБА_5 підписано додаткову угоду до трудового договору між працівником та фізичною особою №2к, якою збільшено оплату до 4200,00грн. (т.1 а.с.31).

У відповідності до висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи №2687 від 30 листопада 2011 року магазин промтоварів ( АДРЕСА_4 ) відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України. (замовник експертизи ФОП ОСОБА_4 ) (т.1 а.с.84-90).

ІІ.ІV. Щодо інших обставин справи.

У відповідності до квитанції №5/12, товарного чеку №7 травня 2019 року, договору №17 від 7 травня 2019 року на організацією поховання несла витрати ОСОБА_3 (т.1 а.с.121-123).

Листом Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Управління державної реєстрації Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомлено (на ухвалу суду), що актового запису про шлюб ОСОБА_4 не виявлено (т.1 а.с.149).

Листом КНП «Міська клінічна лікарня №4» від 25 квітня 2020 року, на ухвалу суду, повідомило, що ОСОБА_4 за медичною допомогою до підприємства не звертався на стаціонарному лікуванні не перебував (т.1 а.с.153).

У відповідності до виписки із медичної карти стаціонарного хворого ІІ терапевтичного відділення №8133/927, ОСОБА_3 має діагноз стенокардія напруги ІІІ фк, диффузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба (т.1 а.с.77).

У відповідності до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , відповідач ОСОБА_18 є матір`ю ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_3 розірвано (т.1 а.с.81).

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно як установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі № 490/10757/16-ц.

Так, положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З досліджених у судовому засіданні доказів (показів одинадцяти свідків, фотографій, чеків, квитанцій), судом було встановлено, що дійсно позивач та ОСОБА_4 з жовтня 2008 року по 6 травня 2019 року проживали разом однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, спільні інтереси, спільних знайомих, проводили весь час разом, займались будівництвом будинку для власного проживання, здійснювали оплату комунальних послуг, також, за придбану квартиру.

Доводи та заперечення зі сторони відповідача про недоведеність обставин, відсутність доказів проживання її сина з позивачем спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, та очевидно пояснюється тим, що між відповідачем та позивачем склались вкрай недоброзичливі стосунки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що майно, набуте сторонами за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому наявні підстави для застосування 74 СК України.

В той же час, відповідно до пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Між тим, суд, звертає увагу на той факт, що стороною відповідача не доведено жодним належним, достатнім та допустимим доказом, що спірне майно набувалось за власні кошти ОСОБА_4 , про що свідчать і докази про доходи останнього, доказів наявності у нього достатніх коштів для придбання спірного майна особисто матеріали справи також не містять.

Враховуючи, той факт, що позивач та ОСОБА_4 на час придбання спірного майна проживали разом як сім`я, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 , транспортний засіб марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 року випуску є спільно сумісною власністю, а тому позов у відповідній частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання за позивачем права як співзабудовника 1/2 частини садового будинку, площею 0,0608 га за адресою: АДРЕСА_2 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0608 га, за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :04:263:2162.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, відсутність відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту є підставою для визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Так, суд звертає увагу, що новозбудований будинок за адресою: АДРЕСА_2 не було введено в експлуатацію, збудовано на земельній ділянці цільове призначення якої - для садівництва.

До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва.

При цьому позивач позовних вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України, не заявляла.

Враховуючи, що позивач не є власником земельної ділянки, на якій побудовано спірне нерухоме майно, будь-які дозвільні документи на право виконання будівельних робіт відсутні, а отже, позивача не може бути визнано забудовником (співзабудовником), аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 206/1198/20 (провадження № 61-258св22).

При цьому, статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Оскільки спірний житловий будинок не прийнято до експлуатації - право власності в осіб на нього ще не виникло, а тому посилання позивача на можливість застосування приписів статей 377 ЦК України та 120 Земельного кодексу України щодо визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки у цьому разі також є необґрунтованими,

Окрім того, суд звертає увагу, що у відповідності до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Таким чином, спірна земельна ділянка була набута померлим у приватну власність (за договором дарування), а тому вона не може бути визнана судом спільною набутою власністю з позивачем.

Також позивач просила визнати за нею право на спадкування спадщини після смерті ОСОБА_4 , разом із спадкоємцями першої черги на підставі ч.2 ст.1259 ЦК України.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані ч.2 ст.1259 ЦК України.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261-1265 ЦК України.

Отже, для правильного застосування частини другої статті 1259 ЦК України кожна із зазначених обставин має бути належним чином підтверджена доказами, які подаються сторонами згідно з вимогами ЦПК України.

Позивач не надала доказів на підтвердження того, що померлий перебував у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги. У матеріалах справи відсутній будь-який медичний документ на підтвердження відповідних обставин. Самі лише посилання позивача та покази свідків на наявність у ОСОБА_4 захворювань та придбання ліків для нього не підтверджують того факту, що він протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані.

Враховуючи вищевикладене суд не вбачає підстав для застосування ч.2 ст.1259 ЦК України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Керуючись ст. ст. 60-74, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 ), треті особи: Відділ з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 21-А), Четверта дніпровська державна нотаріальна контора (, м.Дніпро, вул. Радистів, 8) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину набутого спільного сумісного майна за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування спадщини разом з спадкоємцями першої черги.

Встановити факт проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , з жовтня 2008 року по 6 травня 2019 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., що складається з 1 - коридор, 2 вбиральня, 3 кухня, 4,5 житлові, І-балкон.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини транспортного засобу марки ВАЗ 211140-110-01, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 .

В іншій частині позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 липня 2023 року о 17 год. 00 хв..

Суддя Г.О. Кухтін