Ухвала

26 липня 2023 року

м. Київ

справа № 205/438/23

провадження № 61-11142ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за період з квітня 2022 року по березень 2023 року в сумі 98 414,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ПАТ «Дніпровський металургійний завод» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період: з квітня 2022 по березень 2023 в розмірі 53 170,10 грн без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено.

20 липня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Зазначена справа є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 98 414,40 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2023 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» цього показника на рівні 2 684,00 грн складає 268 400,00 грн (100 х 2 684,00 грн).

ОСОБА_1 у касаційній скарзі вказує, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, оскільки спір у цій справі стосується стягнення недоотриманої заробітної плати, і посилається на те, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах, посилаючись на відсутність судової практики.

Наведене обґрунтування того, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, зазначена справа має виняткове значення для позивача не можна визнати належним. Посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог статей 389, 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги, і не свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і що зазначена справа має виняткове значення для ОСОБА_1 .

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі і не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар