БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/768/23
Провадження № 4-с/730/3/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2023 р. м. Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - Луговця О.А.

з участю секретаря судового засідання - Чорнухи Н.О.

особи, яка подала скаргу (боржника), - ОСОБА_1

стягувача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - державний виконавець Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Савченко Віра Михайлівна, стягувач - ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання про визнання незаконним та зняття арешту з банківських рахунків, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просить визнати арешт коштів у сумі 160237,50 грн на його рахунках в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» незаконним та зняти його. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в Борзнянському ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист Борзнянського районного суду №2-57 від 23.01.2009р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини його доходу. Однак, всупереч вимог Інструкції з примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5, державний виконавець не роз`яснив стягувачу ОСОБА_2 її права та обов`язки, внаслідок чого остання не повідомила ВДВС про зміну прізвища з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » та про грошові надходження на банківський рахунок дочки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (картка юніора) згідно усної домовленості батьків, в зв`язку з чим державний виконавець здійснював розрахунок заборгованості по аліментах без урахування сплачених ним на вказаний рахунок коштів, виніс 02.02.2022р. та 21.02.2022р. постанови про арешт коштів та майна боржника й станом на 13.07.2023р. сума арештованих коштів на його рахунках в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в тому числі як фізичної особи-підприємця (ФОП), становить 160237,50 грн. В зв`язку з цим, він вимушений був припинити підприємницьку діяльність і певний час не отримував доходу, офіційно працевлаштувавшись лише 03.07.2023р., проте ВДВС продовжував розраховувати розмір аліментів 25% від середньої заробітної плати працівника для місцевості в 12862,00 грн, що становить 3215,50 грн, замість передбаченого ч.2 ст.182 СК України мінімального гарантованого розміру аліментів у 1416,50 грн. Він особисто та через довірених осіб неодноразово звертався до ВДВС щодо врегулювання спірної заборгованості по аліментах та скасування арешту з рахунків, але державний виконавець проявляв бездіяльність. Фактично виявив подвоєння постанов державного виконавця від 02.02.2022р., 21.02.2022р. про арешт коштів та розбіжності в розрахунках заборгованості по аліментах 14.07.2023р. і в той же день звернувся до суду з даною скаргою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що протиправність дій державного виконавця полягає в неправильності проведеного розрахунку заборгованості по аліментах та накладенні арешту на його рахунки в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Не заперечує, що станом на лютий 2022 року мав заборгованість по сплаті аліментів, проте частково не погоджується з її розміром, обрахованим державним виконавцем. Стверджує, що безпідставно накладений державним виконавцем арешт його рахунків у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно подвоєних постанов від 02.02.2022р. та 21.02.2022р. триває й по даний час, тоді як ні орган ДВС, ні банк не сприяють у врегулюванні даного питання.

Державний виконавець Савченко В.М. належним чином та своєчасно повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи за місцем роботи, що підтверджується розпискою, але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, надала заяву від 21.07.2023р., в якій просить розглядати справу в її відсутність у зв`язку з перебуванням в щорічній відпустці, з вимогами скаржника не погоджується, вважаючи свої дії по накладенню арешту на рахунки ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» законними, оскільки в того була заборгованість по аліментах.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні з вимогами скаржника не погодилась і вважала дії державного виконавця по накладенню арешту на банківські рахунки ОСОБА_1 правомірними, оскільки той тривалий час добровільно не сплачував аліменти, допустивши значну заборгованість, в зв`язку з чим вона була вимушена сама матеріально забезпечувати дитину; платіжних документів на підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів на банківський рахунок дочки державний виконавець у неї не вимагав, оскільки їх мав надати сам боржник.

Неявка в судове засідання належно повідомленого державного виконавця у відповідності до положень ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника та стягувача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

За змістом положень ст.447, 448 ЦПК України, ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, чиї права та свободи було порушено, до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (видав виконавчий документ), у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч.1). У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (ч.2). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.7 ч.3 ст.18 даного Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей

Положеннями ст.56 вказаного Закону встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, а також сторонам виконавчого провадження.

У ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» наведено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Порядок стягнення аліментів в порядку примусового виконання судового рішення регламентований ст.71 цього Закону.

Зокрема, згідно з ч.2 ст.71 даного Закону за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Отже, зазначеним Законом передбачено право виконавця звертати стягнення та накладати арешт на майно (кошти) боржника в рамках виконавчого провадження для забезпечення своєчасного й повного виконання судового рішення, зокрема, при наявності заборгованості по аліментах.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №18502005, на виконанні у головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Савченко В.М. знаходиться виконавчий лист №2-57, виданий 23.01.2009р. Борзнянським районним судом Чернігівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру, починаючи з 15 січня 2009 року й до досягнення дитиною повноліття.

Внаслідок укладення повторного шлюбу стягувач змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », в зв`язку з чим ухвалою Борзнянського районного суду від 21 січня 2011 року до вказаного виконавчого листа були внесені відповідні зміни.

У зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів (40588,14 грн), сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за шість місяців, державним виконавцем 27-28 лютого 2018 року були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, в праві користування зброєю, у праві виїзду за межі України. В своєму письмовому поясненні від 01.03.2018р. ОСОБА_1 причину невиконання свого аліментного обов`язку мотивував виниклим спором зі стягувачем щодо порядку виховання та утримання дитини, не оспорюючи проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно розрахунків державного виконавця заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 02.02.2022р. становила 97776,25 грн, в зв`язку з чим державним виконавцем 02 лютого 2022 року була винесена постанова про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення; копію розрахунку та постанови боржник отримав особисто цього ж дня, що ним не оспорюється.

В подальшому, 21 лютого 2022 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення 62461,25 грн, що містяться на рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , які за інформацією Державної фіскальної служби відкриті ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк». Відомості про направлення державним виконавцем та отримання ОСОБА_1 копії даної постанови матеріали виконавчого провадження не містять, на що вказує і скаржник у судовому засіданні.

На електронний запит ОСОБА_1 від 04.01.2023р. щодо надання інформації з нарахувань, відрахувань та утримань у виконавчому провадженні Борзнянський ВДВС 16.01.2023р. надав відповідь про наявність заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.12.2022р. в сумі 102327,11 грн, винесення 02.02.2002р. й 21.02.2022р. постанов про арешт коштів боржника, надходження 19.09.2022р. на депозитний рахунок ДВС коштів у сумі 13678,80 грн, які перераховані стягувачу.

В заяві від 05.04.2023р. ОСОБА_2 просила зарахувати перераховані ОСОБА_1 на картку ОСОБА_3 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період з лютого 2019 року по грудень 2021 року кошти в сумі 31260 грн в рахунок сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-57. При цьому, в наявних банківських квитанціях у графі призначення платежу зазначено - «аліменти»

Згідно розрахунку державного виконавця вказана сума коштів була зарахована ОСОБА_1 на погашення заборгованості по аліментах, після чого з нього 16 травня 2023 року додатково стягнуто 77394,61 грн, а 14 липня 2023 року 6431,00 грн.

11 липня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, так як встановлено, що ОСОБА_1 отримує доход у ТОВ «БРЕІН СТРІМ».

За заявою ОСОБА_1 від 19.07.2023р. державним виконавцем 20 липня 2023 року винесена постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій рахунок № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

21 липня 2023 року Борзнянський ВДВС повідомив ОСОБА_1 про неможливість зняття арешту з банківського рахунку в зв`язку з наявною заборгованістю по аліментах.

Проаналізувавши досліджені матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що постанови про арешт коштів боржника від 02.02.2022р., 21.02.2022р., на які ОСОБА_1 посилається в обгрунтування вимог своєї скарги, були винесені державним виконавцем у відповідності до положень ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, постанова про арешт коштів боржника від 02.02.2022р. була винесена державним виконавцем при наявності у ОСОБА_1 великої суми заборгованості зі сплати аліментів (97776,25 грн), розмір якої він своєчасно та в установленому законом порядку не оскаржував. При цьому, суд зважує на ту обставину, що навіть за вирахуванням перерахованих ОСОБА_1 на банківську картку дочки коштів у сумі 31260 грн, про що він всупереч вимог ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» своєчасно письмово не повідомляв державного виконавця, розмір його аліментної заборгованості залишався значним, що не давало підстав для зняття арешту з банківських рахунків.

Інша ж постанова державного виконавця від 21.02.2022р. стосувалася арешту коштів ОСОБА_1 , що містяться на двох рахунках, відкритих ним в АТ «Ощадбанк», а не АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що спростовує твердження скаржника про подвоєння суми його боргу та суми арештованих коштів саме на рахунках в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Доказів існування іншої постанови державного виконавця від 21.02.2022р. про накладення арешту на кошти боржника в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що могло б викликати подвоєння суми арештованих коштів, як то стверджує скаржник, ОСОБА_1 всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України суду не надав, а матеріали виконавчого провадження таких не містять. Додана ж ОСОБА_1 до матеріалів скарги сканкопія переписки з банком у мобільному телефоні не може бути належним та допустимим доказом у справі, а також беззаперечно не свідчить про протиправність дій чи бездіяльності саме державного виконавця.

Також суд зауважує, що зміст прохальної частини скарги ОСОБА_1 не містить вимоги про визнання незаконним чи скасування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах, а його посилання на необхідність обчислення аліментів за час, коли він їх не сплачував через відсутність роботи та неотримання доходу, виходячи з мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України), є безпідставними й прямо суперечать приписам ч.2 ст.195 СК України, якими визначено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що оскаржувані дії були вчинені державним виконавцем відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень і право боржника не було порушено, в зв`язку з чим вимоги даної скарги ОСОБА_1 є необгрунтованими й не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.258-261, 447-453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - державний виконавець Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції Савченко Віра Михайлівна, стягувач - ОСОБА_2 , на дії/бездіяльність органу примусового виконання про визнання незаконним та зняття арешту з банківських рахунків відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно до ст.354 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 28 липня 2023 року.

Суддя Борзнянського районного суду О.А.Луговець