Справа№938/343/23
Провадження № 2/938/127/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі:

головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом: Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

до відповідача: ОСОБА_1

про стягнення заборгованості в сумі 124 786,10грн,

за участю :

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Обставини справи.

Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №101 від 24.12.2020 в сумі 124 786,00 грн.

Ухвалою суду від 06.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 22.06.2023.

В судове засідання 22.06.2023 учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку.

Позивач причини неявки суду не повідомив, у прохальній частині позовної заяви просив справу розглянути без участі представника Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", а також не заперечив проти винесення судом заочного рішення. Окрім того, 20.06.2023 від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 22.06.2023 без участі представника банку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. 20.06.2023 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву та докази скерування такого позивачу.

Зважаючи на те, що сторони в судове засідання не з`явилися, визначені строки для подачі відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив не минули, з метою забезпечення змагальності сторін, правильного, повного та всебічного встановлення обставин справи, забезпечення права сторін на справедливий і неупереджений розгляд справи, суд ухвалою від 22.06.2023 відклав розгляд справи на 12.07.2023.

В судове засідання 12.07.2023 учасники справи не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Разом з тим, 11.07.2023 на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача.

Приймаючи до уваги, що станом на 12.07.2023 не закінчився встановлений ухвалою про відкриття провадження від 06.06.2023 строк для подання заперечення на відповідь на відзив, а саме десять днів з дня отримання відповіді на відзив, суд задля дотримання принципу диспозитивності цивільного процесу та реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема права відповідача подати заперечення на відповідь на відзив, відклав розгляд справи на 28.07.2023 в межах строку передбаченого ст.275 ЦПК України.

В судове засідання 28.07.2023 учасники справи не з`явилися, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе розгляд справи проводити без їх участі за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 24.12.2020 між АТ «Перший Український Міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № №101, на підставі якого відповідачу було видано споживчий кредит у розмірі 100000,00грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Станом на 17.01.2023 заборгованість складає 124786,00грн, з яких: 64283,58грн- заборгованість за кредитом; 5,91грн -заборгованість за процентами; 60496,61грн -заборгованість за комісією.

З посиланням на порушення відповідачем ст.ст.525,526,530,1050,1054 ЦК України позивач зазначає, що в добровільному порядку на письмову вимогу банку, повернути суму заборгованості відповідач відмовляється, тому банк змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Просить, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі.

Правова позиція відповідача викладена у відзиві на позов.

Відповідач скористався своїм процесуальним правом та 20.06.2023 надав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що 24.12.2020 між ним та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у відповідності до умов яких Банком було надано йому споживчий кредит в сумі 100000,00грн строком на 36 місяців з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 0,01% річних та щомісячною комісією за обслуговування кредиту у розмірі 2,99 % від початкової суми кредиту.

Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 60496,61грн, а загальна вартість кредиту становить 64283,58грн.

З січня 2021 по січень 2022 відповідач сплатив банку на погашення заборгованості по кредиту кошти в сумі 35716,42 грн та на погашення комісії - 13674,64грн.

На думку відповідача умови договору про щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 2 990,00грн є нікчемними, необґрунтованими та несправедливими.

Відповідач звертає увагу на те, що згідно примітки у Кредитному договорі зміст послуги банку у вигляді комісії за обслуговування кредитної заборгованості визначається у Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно п. 5.7.3. частини 5 «Умови надання споживчого кредиту», діючої редакції Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка затверджена Протоколом Правління АТ «ПУМБ» від 11.06.2019 комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги Банку, що включають: списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту; розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту; надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Натомість, відповідно до ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, кожного місяця безоплатно повідомляє інформацію про поточний розмір заборгованості, суми повернутого кредиту, надавати виписку з розрахунку/рахунків щодо погашення заборгованості, дати та умови сплати платежів. Тобто, п.4 Кредитного договору Банком встановлено плату за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, безоплатність яких прямо встановлена ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживче кредитування», а тому такий пункт є нікчемною умовою кредитного договору.

Зокрема, відповідач не заперечив наявність у нього заборгованості за кредитним договором в сумі 50 608,94грн (100 000,00грн 35716,42грн-13674,64грн), однак вважає безпідставними та необгрунтованими позовні вимоги в частині стягнення з нього суми заборгованості з комісії за обслуговування кредитної заборгованості по комісії у розмірі 60496,61грн. Також відповідач не заперечує проти стягнення 5,91грн заборгованості за процентами.

Правова позиція позивача викладена у відповіді на відзив.

26.04.2022 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що не погоджується з викладеними у відзиві доводами. Зазначив, що відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі з умовою щодо комісії. В частині щодо покликань відповідача у відзиві на те, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою вказує, що умова про комісію відповідає нормам чинного законодавства України, сплата якої передбачена як Законом України «Про споживче кредитування», так і нормативно-правовими актами НБУ. Зокрема, на момент укладення договору діяв Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним нормативним актом, що регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 4 частини 1 статті 1 «Визначення термінів» Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться: витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням, кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Окрім Заяви, позивач також підписав 24.12.2020 року Паспорт споживчого кредиту, в якому була зазначена умова про комісію.

Відповідач не скористався своїм правом, визначеним ч.1 ст.15 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів віддати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових кошів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Жодних заперечень щодо змісту договору, порядку взаємодії позивач Банку не висловив, що свідчить про його згоду з умовами договору.

У відповіді на відзив просить задовольнити вимоги банку у повному обсязі.

Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 24.12.2020 ОСОБА_1 підписав Заяву №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач (клієнт) просить надати споживчий кредит на наступних умовах: сума 100000,00 грн; строк 36 місяців; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%; розмір процентної ставки 0,01% річних; видача кредиту шляхом банківського переказу на рахунок НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ», код отримувача , отримувач ОСОБА_1 .

Із заяви вбачається, що цільове призначення кредиту: загальні споживчі цілі. Повернення споживчого кредиту та сплата процентів за користування споживчим кредитом разом із комісіями здійснюється за ануїтетною (рівними платежами) схемою. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, дата платежу до 24 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу становить 5768,21грн щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 5767,87грн, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2990,00грн щомісяця.

Також у заяві вказано, що ОСОБА_1 підписанням даної заяви беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування (далі ДКБО) фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердила свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах.

Перед підписанням заяви, відповідач ознайомився з умовами Паспорта споживчого кредитування та кредитного договору (а.с.5,6).

Банком надана Публічна пропозиція ПАТ«ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка не містить підпису відповідача (а.с. 7-16)

На виконання умов укладеного договору банк відповідно до платіжної інструкції № TR.46476658.61541.8810 від 24.12.2020 видав кредитні кошти відповідачу в обумовленій сумі у розмірі 1000000,00грн (а.с. 16).

З наданої банком виписки з рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач свої зобов`язання щодо здійснення щомісячних платежів виконував не належним чином, а саме сплачував відповідні платежі до січня 2022 року, після чого жодних платежів на користь позивача не здійснював з усіх передбачених платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

У зв`язку неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості станом на 17.01.2023 відповідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 124786,10грн, з яких: 64283,58грн- заборгованість за кредитом; 5,91грн -заборгованість за процентами; 360,496,61грн -заборгованість за комісією (а.с. 17-18).

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором, позивач направив на адресу позичальника письмове повідомлення, яке датоване 17.01.2023, про дострокове виконання зобов`язань за укладеним договором з вимогою повернення боргу в строк до 24.01.2023, однак дана вимога відповідачем виконана не була (а.с.14).

Оцінка суду.

Як вбачається із позовної заяви, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невиконання зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг від 24.12.2023, отже є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі частини 1статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями частини 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з приписами статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля його сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 за умовами кредитного договору №101 від 24.12.2020 отримав кредитні кошти в сумі 100 000,00грн, на строк 36 місяців, які повинен був повернути згідно графіку платежів, що міститься у заяві №101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом сплати до 24 числа кожного календарного місяця, розмір щомісячного платежу -5768,21грн щомісячно, окрім останнього місяця, коли сума платежу становить 5767,87грн, в тому числі комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2990,00грн щомісяця.

Факт отримання вказаних коштів в сумі 100 000,00грн, відповідачем не заперечується.

Однак відповідач неналежно виконував взяті на себе договірні зобов`язання, що фактично відповідачем не заперечуються та він визнає частину заявленого позивачем до стягнення боргу.

Згідно позовних вимог та розрахунку заборгованості, позивач просить стягнути із відповідача 124786,10грн, з яких: 64283,58грн- залишок заборгованості за кредитом; 5,91грн -заборгованість за процентами за період з 21.01.2022-17.01.2023; 360,496,61грн -заборгованість за комісією, яка нарахована за період 24.05.2021-17.01.2023 (а.с. 17-18).

Надаючи оцінку сумі заборгованості, заявленій позивачем до стягнення суд зазначає наступне.

За приписами ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 64283,58 грн є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

При цьому суд враховує те, що сума отриманого кредиту в розмірі 100000,00грн не заперечується сторонами а також, як позивач у позовній заяві та розрахунку заборгованості, так і відповідач у поданому відзиві підтверджують, що відповідачем на погашення тіла кредиту було перераховано кошти в сумі 35 716,42грн.

Також враховуючи наведені обставини, положення договору та норм законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача 5,91грн заборгованості за процентами є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, та підлягають до задоволення в повному обсязі.

Натомість щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 2, 3 ст.215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,-щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої ст. 11, частини п`ятої ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові Великої Палати від 13 липня 2022 року у справі №194/1387/19 (провадження №14-44цс21).

Відповідно до п.4 заяви №101 від 24.12.2020 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості з 24.12.2020 в розмірі 2,99 %, що становить 2990,00 грн, щомісяця.

Однак, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, який визначено в заяві №101, встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості.

При цьому з тексту позовної заяви взагалі не випливає і зміст вказаної послуги, і обґрунтованість встановлення плати за її надання відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, встановлено плату за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Таким чином вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку про те, що положення кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах визначених п.4 заяви №101 від 24.12.2020 та графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 60 496,61грн слід відмовити.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для зарахування в рахунок погашення тіла кредиту, сплачених відповідачем коштів в сумі 13674,64грн, в якості погашення комісії, оскільки сплата вказаних коштів не є предметом даного судового розгляду, а відповідно до положень ст. 13, 264 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог, та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Зустрічного позову з цього приводу, відповідачем не заявлено.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовільнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 64 289,49 грн заборгованості за кредитним договором №101 від 24.12.2020 року, а саме 64283,58грн заборгованості за сумою кредиту та 5,91грн заборгованості за процентами.

Судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так при пред`явленні позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі сумі 1382, 79грн.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 279, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитним договором від 24.12.2020 №101у загальній сумі 64 289,49 грн, яка складається з 64283,58грн - заборгованості за сумою кредиту та 5,91грн - заборгованості за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" - 1382,79грн судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Роман ДЖУС