ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7429/19
провадження № 2/753/1722/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря Херенкової К.К.

представника позивача Пипченка Б.Ю.

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна,

встановив:

У жовтні 2014 року представник Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» (далі по тексту - позивач ПрАТ «ФФ «Дарниця») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач 1, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі по тексту - відповідач 2, ОСОБА_4 ) який у подальшому уточнив, та просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 329 215,29 грн., а саме 299 525,46 заборгованість за договором купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 05.11.1997 року та 3 відсотки річних у розмірі 29 689,83 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 листопада 1997 року між ПрАТ «ФФ «Дарниця» та відповідачами укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір посвідчений 05 листопада 1997 року державним нотаріусом Сьомої Київської нотаріальної контори Іваненко Р.С. та зареєстровано у реєстрі за № 23196.

Відповідно до пункту 4 договору продаж квартири здійснено за 46 705,00 грн, що на момент здійснення оплати складало 24 909,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Відповідно до пункту 5 договору покупець повинен сплатити продавцю повну вартість квартири протягом 14 років з моменту укладення договору. Кінцевий строк виконання зобов`язання з оплати вартості квартири настав 05 грудня 2011 року. Проте відповідачами не сплачено повної вартості квартири, заборгованість з оплати вартості квартири складає 10 569,00 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 23.02.2015 становило 299 525,46 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів з урахуванням 3 % річних за користування коштами.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 квітня 2015 року позовні вимоги ПрАТ «ФФ «Дарниця» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу від 05.11.1997 у сумі 164 607,64 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу від 05.11.1997 у сумі 164 607,64 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, заочне рішення від 08 квітня 2015 року скасовано.

11 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву в якій просила зобов`язати видати довідку про повне виконання зобов`язань по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 та зняття заборон на відчуження квартири.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11 грудня 2015 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року позовні вимоги ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу від 05.11.1997 у сумі 148 213,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «ФФ «Дарниця» заборгованість за договором купівлі-продажу від 05.11.1997 у сумі 148 213,85 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПрАТ «ФФ «Дарниця», третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання видати довідку про повне виконання зобов`язань по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 та зняття заборон на відчуження квартири відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 21 вересня 2016 року, скасовано рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 лютого 2016 року та ухвалено нове. Відмовлено в задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири. Відмовлено в задоволенні зустрічого позову ОСОБА_4 до ПрАТ «ФФ «Дарниця», третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання видати довідку про повне виконання зобов`язань по оплаті вартості квартири АДРЕСА_1 та зняття заборон на відчуження квартири.

У жовтні 2016 року ПрАТ «ФФ «Дарниця» подали касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2018 року касаційне провадження у вищевказаній справі на підставі пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 753/22010/14-ц за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13 лютого 2019 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПрАТ «ФФ «Дарниця» про зобов`язання вчинити певні дії призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційні скарги ПрАТ «ФФ «Дарниця» та його правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Інвест Груп» задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року в частині вирішення позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

10 квітня 2019 року вказану цивільну справу передано до провадження судді Цимбал І.К., відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 17 квітня 2019 року вказану справу прийнято до провадження суддею Цимбал І.К. та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

Згідно довідки від 07 червня 2019 року вказану цивільну справу передано для повторного автоматизованого розподілу між суддями у зв`язку із перебуванням судді Цимбал І.К. у відпустуці пов`язаною із вагітністю та пологами.

13 червня 2019 року вказану цивільну справу передано до провадження судді Сирбул О.Ф., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 26 червня 2019 року вказану справу прийнято до провадження суддею Сирбул О.Ф. та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

12 вересня 2019 року від відповідачів надійшло клопотання про закриття провадження по справі.

12 вересня 2019 року відповідачів надійшов відзив на позовну заяву.

27 вересня 2019 року від відпровідача 2 надійшло клопотання про долучення доказів.

10 жовтня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

05 листопада 2019 року від відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження по справі.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача 2 про долучення доказів.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив відповідачів на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив представника позивача відповідно до ст. 179 ЦПК України.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено заперечення на відповідь на відзив відповідно до ст. 180 ЦПК України.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про долучення копії рішення.

Ухвалою суду від 07 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

15 вересня 2020 року від представника позивача надійщло клопотання про зупинення провадження по справі.

08 грудня 2020 року від представника позивача надійшли пояснення.

07 квітня 2021 року у судовому засіданні представник позивача не підтримав клопотання про зупинення провадження по справі, судом було знято з обговорення дане клопотання.

Ухвалою суду від 07 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено пояснення представника позивача до матеріалів справи.

24 січня 2022 року від представника відповідачів надійшло клопотання про долучення доказів.

13 вересня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідачів про долучення доказів.

Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» на постанову Київського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року (справа № 753/8945/19, провадження № 61-8829св21).

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року було відновлено провадження по справі, оскільки Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022 було розглянуто цивільну справу № 753/8945/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна (квартири).

05 квітня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 07 квітня 2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали у справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

05 листопада 1997 року між ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», правонаступником якого є ПрАТ «ФФ «Дарниця» та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 4 договору продаж здійснено за 46 705,00 грн, що на момент здійснення операції складає 24 909,00 умовні одиниці за курсом Національного банку України на день укладення договору.

Згідно з пунктом 5 договору покупці виплачують продавцю повну вартість квартири протягом чотирнадцяти років з моменту укладення договору.

До виплати покупцями продавцю повної вартості квартири на неї накладається заборона на відчуження.

Після повного виконання покупцями зобов`язань по сплаті вартості квартири, продавець письмово повідомляє про це нотаріальній конторі.

Покупці одержують право власності на квартиру в рівних долях кожному з моменту укладеннядоговору.

Відповідно до положень цивільного законодавства, чинного на час укладення сторонами спірного договору, грошові зобов`язання повинні були бути виражені й підлягали оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов`язань в іноземній валюті допускалося лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 169 ЦК Української РСР).

Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (частина перша статті 48 ЦК Української РСР).

Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що: на час укладення договору купівлі-продажу передбачалося правило про оплату грошових зобов`язань в національній валюті; невідповідність договору вимогам закону була підставою для визнання його недійсним на підставі рішення суду (див. пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»), а не для нікчемності договору. У Прикінцевих та перехідних положеннях ЦК України передбачено, що:

- ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4); до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення (пункт 9).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18).

Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду необхідно з`ясувати сутність такого визначення (постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16).

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів змісту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року в справі № 126/3476/16-ц (провадження № 61-24371св18).

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

Як передбачено частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Аналіз змісту договору купівлі-продажу від 05 листопада 1997 року свідчить, що встановлені статтею 213 ЦК України правила не дозволяють визначити зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунку.

Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору купівлі-продажу щодо порядку проведення розрахунків, тому потрібно застосовувати правило тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).

Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань [див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)].

Висновок щодо необхідності застосування принципу contra proferentem при тлумаченні пунктів 4, 5 договорів купівлі-продажу квартир в будинку АДРЕСА_1 , укладених із ЗАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», було висловлено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17).

Також, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21) зазначено, що, якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

При з`ясуванні порядку проведення розрахунків за договором купівлі-продажу, слід зробити висновок, що пункти 4, 5 договору купівлі-продажу передбачають визначення суми, що підлягає сплаті, з урахуванням умовних одиниць за курсом Національного банку України, саме на день укладення договору купівлі-продажу. Зобов`язання, визначені вказаними пунктами покупці виконали.

Аналогічний висновок за подібних фактичних обставинах зроблено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21), а саме, Верховий Суд зазначив, якщо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, неможливо встановити порядок проведення розрахунків між сторонами, необхідно застосовувати тлумачення contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Враховуючи, що в договорі купівлі-продажу квартири від 05 листопада 1997 року сторони чітко визначили істотну умову договору - ціну - 46 705,00 грн, і жодним чином не передбачили, що вказана ціна визначається за офіційним курсом іноземної валюти, немає жодних підстав вважати, що покупці повинні сплатити вартість квартири, виходячи з курсу долара США до гривні України на день платежу.

Крім того, договір не містить посилання на визначення обов`язку з оплати вартості квартири в залежності від курсу будь-якої іноземної валюти. Також, в договорі відсутній будь-який графік платежів, який повинні були виконувати відповідачі в залежності від курсу іноземної валюти і відсутній порядок здійснення розрахунку із корегуванням розміру періодичного платежу відповідно курсу НБУ до іноземної валюти.

Отже, суд дійшов висновку, що покладення на відповідачів відповідальності та обов`язків, які не були прямо передбачені в договорі та законі, який існував на час укладення договору, є порушенням вимог закону, загальних засад цивільного судочинства та призводить до порушення прав останніх.

При цьому суд враховує презумпцію, що позивач є стороною, яка підготувала як проект договору, так і спірних умов договору. Така презумпція позивачем під час розгляду справи не спростована, а тому тлумачення повинно здійснюватися на користь відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПрАТ «ФФ «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи, що суд дійшов до висновків, щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, відшкодування судового збору, у разі відмови у позові не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 19, 42, 76, 89, 263-264, 265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Фармацевтична фірма «Дарниця» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст судового рішення складено 26.07.2023.

Суддя: