ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2023 року

м. Харків

справа № 644/4115/20

провадження № 22ц/818/1223/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В. Б.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представник позивача Захаров М. І.,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року в складі судді Теслікової І.І.

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № НАЕ2G8, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальниці кредит в розмірі 196 950,00 грн на термін до 19 лютого 2026 року, а позичальниця зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором.

08 вересня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, за якою кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 42 398,97 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав кредит в розмірі 42 398,97 доларів США. Однак в порушення умов кредитного договору позичальниця свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з чим станом на 20 березня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 367 799,13 доларів США, з яких 35 306,70 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 31 507,10 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6617,57 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 294 367,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 5021,92 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року.

Зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № НАЕ2G8 між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Таким чином боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Пунктом 5 договору поруки передбачено, що банком направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за кредитним договором.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в розмірі 5021,92 доларів США, що за курсом 27,80 відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 20 березня 2020 року - 139 609,38 грн станом на 20 березня 2020 року за кредитним договором № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року, яка складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року в розмірі 5021,92 доларів США; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № №HAE2G8 від 19 лютого 2008 року в розмірі 5021,92 доларів США, яка складається з 5021,92 доларів США - заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року; стягнуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в долевому порядку в рівних частинах з кожного в загальному розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2023 року поновлено строк на звернення до суду із заявою про скасування заочного рішення, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила застосувати правові наслідки спливу строку позовної давності для подання банком позову про стягнення заборгованості, скасувати заочне рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити у повному обсязі, стягнути з банку на її користь судові витрати, понесені нею у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснити перерозподіл судових витрат, понесених сторонами у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Вказала, що з даним позовом банк звернувся до суду 22 травня 2020 року, а заборгованість просив стягнути за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року. Таким чином, строк позовної давності для пред`явлення позову в частині платежів, строк сплати яких згідно з договором настав до 22 травня 2017 року, сплинув. Посилалася на те, що вона була позбавлена можливості брати участь у судовому розгляді цієї справи з причин неналежного повідомлення її про наявність судової справи, у зв`язку з чим була позбавлена можливості заявити клопотання про застосування правових наслідків спливу строків позовної давності. Вважала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12 задоволено позовні вимоги банку до неї та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 100 277,99 доларів США, що складає 801 521,97 грн, звернено стягнення на квартиру загальною площею 34,60 кв м, житловою площею 14,90 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу банком вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. 09 січня 2013 року нею на ім`я банку видано довіреність, за якою вона уповноважила банк розпоряджатися квартирою, яка є предметом іпотеки. 26 грудня 2013 року банком продано квартиру, але в державних реєстрах не міститься посилання на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12. Не зважаючи на його наявність, банк використав позасудовий спосіб врегулювання спору та продажу предмету іпотеки. Таким чином, після задоволення вимог шляхом позасудового врегулювання, усі наступні вимоги банку є недійсними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначила, що якби банк задовольнив свої вимоги на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12, то при розрахунку заборгованості для подачі цього позову обов`язково мала бути врахована грошова сума отримана банком від продажу предмету іпотеки в розмірі 10 099,61 доларів США. При цьому банком при розрахунку заборгованості після продажу предмета іпотеки зменшено суму боргу лише на 10 099,61 доларів США, що відповідно до курсу банку складає 85 881,11 грн. Натомість відповідно до пункту 1.3 іпотечного договору заставна та оціночна вартість предмету іпотеки становить 262 600,00 грн. Вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України. Також вважала, що з наданих разом із позовною заявою документів вбачається, що копії документів не засвідчені належним чином. Тобто надані позивачем докази не відповідають вимогам щодо допустимості, не мають доказової сили та не можуть бути взяті судом до уваги взагалі, як недопустимі.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

28 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представника позивача електронною поштою надійшли письмові пояснення, в яких вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу необгрунтованою. При цьому посилався на те, що строк позовної давності не пропущено, оскільки він закінчується 20 лютого 2029 року, а позов подано у травні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Акцентував увагу суду на тому, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає застосування іншого способу захисту, який передбачений іпотечним договором. Невиконане судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає застосувати такий спосіб захисту як позасудовий спосіб звернення стягнення, лише після якого вже на підставі частини 4 статті 36 Закону України «Про іпотеку» будь які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Також, навів практику Верховного Суду, зокрема, посилався на висновок від 30 березня 2020 року у справі №643/15938/17-ц (провадження № 61-11020св19), в якому вказано, що ухвалення судового рішення без його виконання не припиняє дію договору іпотеки, а застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та непоновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням та спрямоване на захист прав та інтересів кредитора.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, заочне рішення суду скасувати.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачі в порушенні вимог статей 509, 526, 1054 ЦК України кредитні зобов`язання не виконали, з них на користь банку підлягає стягненню сума у визначеному банком розмірі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19 лютого 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено договір про іпотечний кредит № НАЕ2G8, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 196 950,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 196 950,00 грн, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.

Пунктом 1.3 цього договору передбачено, що кредит надається строком погашення не пізніше 19 лютого 2026 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання за договором купівлі-продажу, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з пункту 2.4 договору позичальник зобов`язується щомісячно до 19 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2672,03 грн шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у кредитора. Останню сплату ануїтентного платежу здійснити не пізніше 19 лютого 2026 року.

Пунктами 6.2, 6.6 передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.4 цього договору, позичальник сплачує кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в пункті 1.1 нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником строків платежів по зобов`язанням, передбаченим цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов`язання (а.с.12-13).

19 лютого 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір № НАЕ2G8, за яким іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що виникає з договору про іпотечний кредит передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме однокімнатна квартира зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 34,60 кв м, житловою площею 14,90 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмету іпотеки, що передається іпотекодавцем в іпотеку становить 262 600,00 грн.

Пунктами 4.2, 4.3 цього договору передбачено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі цього договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду.

Даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом:

продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором іпотекодавець уповноважує іпотекодержателя подавати та отримувати від імені іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки предмета іпотеки до продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі-продажу предмета іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які по`вязані з продажем предмету іпотеки. У разі продажу предмета іпотеки, іпотекодавець доручає іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат іпотекодержателя та заборгованості за договором про іпотечний кредит. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більше, ніж сума заборгованості та витрат іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу іпотекодержатель повертає іпотекодавцю;

прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.98-100).

19 лютого 2008 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № НАЕ2G8, за яким поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов`язань за договором про іпотечний кредит № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.

Пунктом 1.5 цього договору передбачено, що цим договором поручитель дає згоду на зміну умов договору про іпотечний кредит без додаткового погодження змін з поручителем.

Відповідно до пункту 2.4.1 цього договору виконати за боржника зобов`язання за договором про іпотечний кредит шляхом перерахування суми заборгованості боржника, вказаної кредитором в рахунок погашення такої заборгованості, за реквізитами, вказаними в договорі про іпотечний кредит, у строки, зазначені в пункті 2.1.1 з моменту отримання від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником зобов`язань за договором про іпотечний кредит.

Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 3.2 цього договору).

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за договором про іпотечний кредит (пункт 4.2 цього договору) (а.с.18-19).

08 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року, за умовами якої банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на строк з 08 вересня 2008 року по 19 лютого 2026 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 42 397,97 доларів США на наступні цілі: покращення житлових умов зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів в розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 7.2 даного договору. Станом на 08 вересня 2008 року залишок заборгованості за договором про іпотечний кредит № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року складає 198 851,17 грн, що еквівалентно 42 398,97 доларів США. Періодом сплати вважати по 19 число кожного місяця.

При порушенні позичальником зобов`язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочки, але не менше 1 грн (а.с.15-17).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Орган опіки та піклування, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року в розмірі 100277,99 доларів США, що складає 801 521,97 грн звернено стягнення на квартиру загальною площею 34,60 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселено ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_2 зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою; вирішено питання щодо судових витрат (а.с.102-103).

09 січня 2013 року ОСОБА_4 за довіреністю уповноважила Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» розпоряджатися (продати, обміняти) належну їй квартиру АДРЕСА_2 за ціну та на умовах, які будуть визначатися ним самостійно, виходячи із розумної доцільності, а також представляти її інтереси в усіх компетентних підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності незалежно від їх форм підпорядкування, з усіх без винятку питань, пов`язаних з виконанням цього доручення (а.с.104).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 324567590 від 02 березня 2023 року, квартиру АДРЕСА_2 26 грудня 2013 року зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 1113, виданий 26 грудня 2013 року (а.с.105).

За розрахунком банку станом на 20 березня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 367 799,13 доларів США, з яких 35 306,70 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 31 507,10 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6617,57 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 294 367,76 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

При цьому, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року становить 5021,92 доларів США (а.с.6-7).

03 квітня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на адреси ОСОБА_3 та ОСОБА_2 направив повідомлення № 30.1.0.0/2-879DNLFZ0YQE9 від 23 березня 2020 року, в яких повідомив про те, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року прострочена заборгованість складає 363 311,28 доларів США, у зв`язку з чим просив у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі умов кредитного договору № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року та договору поруки вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції (а.с.9-11).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості звернутися до суду першої інстанції, зокрема, із заявою про застосування строків позовної давності.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 вересня 2020 року, 13 жовтня 2020 року та 24 листопада 2020 року.

Однак, ОСОБА_1 не отримувала з суду першої інстанції судову повістку про розгляд справи, оскільки повідомлення, яке направлялося на адресу відповідачки повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.61), що не свідчить про відмову відповідачки від одержання повідомлення чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції.

За таких умов, оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового судового рішення.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Частинами першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12 задоволено позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: Орган опіки та піклування, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року в розмірі 100277,99 доларів США, що складає 801 521,97 грн звернено стягнення на квартиру загальною площею 34,60 кв м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАЕ2G8 від 19 лютого 2008 року) Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселено ОСОБА_5 і ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_2 зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою; вирішено питання щодо судових витрат.

Звертаючись до суду із цим позовом, Акціонерне товариством Комерційний банк «ПриватБанк» просив стягнути з солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за процентами за користування кредитом, яка виникла за період з 20 травня 2013 року по 20 березня 2020 року в розмірі 5021,92 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16, згідно з якою уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом». Натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг) виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» заявив неправомірну вимогу до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитом, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося у зв`язку із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

За таких обставин, оскільки після зміни строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати відсотки за користування кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких відсотків, нарахованих після вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Після цієї дати права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 635/5758/14-ц (провадження № 61-13528св21), від 14 червня 2023 року у справі № 372/4408/21 (провадження № 61-2067св23), від 14 червня 2023 року у справі № 626/2450/14-ц (провадження № 61-10990св22) та ін.

Посилання ОСОБА_1 на те, що після задоволення вимог шляхом позасудового врегулювання, усі наступні вимоги банку є недійсними, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню, колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на наявність рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 січня 2012 року у справі № 2029/1141/12.

Доводи ОСОБА_1 про те, що строк позовної давності для пред`явлення позову в частині платежів, строк сплати яких згідно з договором настав до 22 травня 2017 року сплинув, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Посилання банку, викладені у письмових поясненнях, не стосуються обставин цієї справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову. Неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права є підставою, виходячи з вимог статті 376 ЦПК України, для скасування судового рішення. За таких обставин судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, а апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3153,00 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 серпня 2023 року.