ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2023 року

м. Харків

справа № 638/3637/23

провадження № 22ц/818/1503/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представниця відповідача - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року в складі судді Семіряда І.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 26 жовтня 2002 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року у справі № 638/6482/22 шлюб між сторонами розірвано.

Зазначила, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні.

Вказала, що 11 серпня 2021 року нею, як законним представником ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладено договір про навчання у закладі вищої освіти № 18/21 з Харківським торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету. Станом на 30 квітня 2023 року ОСОБА_4 є студентом другого курсу, факультету готельно-ресторанного та туристичного бізнесу за спеціальністю готельно-ресторанна справа, стипендію не отримує.

Посилалася на те, що відповідач в категоричній формі відмовився надавати будь-яку фінансову допомогу на утримання неповнолітніх дітей та на час навчання повнолітнього сина.

Зазначила, що у відповідача відсутні інші діти. Стягнень та утримань за виконавчими документами з нього не проводиться. Стан здоров`я у нього нормальний. Непрацездатних батьків не має.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь, а саме на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 15 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , і закінчення терміну навчання ОСОБА_4 , але не більше як до досягнення останнім двадцяти трьох років; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 2500,00 грн на кожну дитину, починаючи з 01 травня 2023 року до досягнення дитиною повноліття; встановлена сума підлягає індексації відповідно до вимог чинного законодавства; після досягнення повноліття найстаршою дитиною, якщо ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття; стягнуто щомісяця з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у розмірі 2500,00 грн, починаючи з 01 травня 2023 року та до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23-х років; допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; в іншій частині у задоволені позову - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення у справі, не надано належної оцінки доказам у справі, не враховано того, що вона мешкає з трьома дітьми в орендованій квартирі у м. Львові та щомісячно сплачує 8000,00 грн орендної плати, а також більше 1000,00 грн за комунальні послуги, тобто призначена сума в розмірі 7500,00 грн навіть не покриває затрати на оренду квартири щомісяця. Зазначила, що у зв`язку з військовою агресією на території України ціни на продукти харчування, одяг та відпочинок зросли на 20-40% від тих, що були до початку військової агресії, у зв`язку з чим нею визначено суму аліментів у твердій (грошовій) формі - 5000,00 грн на кожну дитину, що буде достатньою для нормального та гармонійного розвитку дитини.

25 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від представниці відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу з додатками, в якому вони вважали рішення суду - законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. При цьому посилалися на те, що позивачка невірно вказує обставини справи, які дають їй змогу, на її думку, на стягнення аліментів у визначеному нею розмірі. Так, позивачка на час подання апеляційної скарги вже не проживала в орендованій квартирі, за оренду якої вона сплачувала 8 000,00 грн., а наразі проживає безкоштовно по АДРЕСА_1 . Вона працює в ГО «Центр вуличних культур» та отримує дохід. Вона та діти мають статус ВПО. На себе та дітей щомісячно вона отримує матеріальну допомогу як ВПО - 10 000,00 грн. Її старший син проживає наразі в м. Харкові. Разом з тим відповідач за 2022 рік доходу не мав. Власне житло у нього відсутнє.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 2500,00 грн на кожну дитину, який є достатнім для забезпечення потреб дітей та який відповідач може надавати.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 жовтня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16,44,45,46).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року у справі № 638/6482/22 шлюб між сторонами розірвано (а.с.14).

З довідок Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 09 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеними особами (а.с.5,6,47,48,49,50).

11 серпня 2021 року між Харківським торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та ОСОБА_1 укладено договір № 18/21 про навчання (підготовку), за умовами якого виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання освітньої послуги ОСОБА_4 , а саме за початковим рівнем (коротким циклом) вищої освіти, факультет готельно-ресторанного та туристичного бізнесу, спеціальність готельно-ресторанна справа, форма навчання денна, починаючи з 1 курсу. Термін навчання 01 вересня 2021 року - 30 червня 2023 року.

Як вбачається з пунктів 4.1-4.3 цього договору розмір плати встановлюється виконавцем за весь термін надання освітньої послуги і може змінюватися, але не частіше одного разу на рік і не більше, ніж на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника.

Загальна вартість освітньої послуги становить 45 400,00 грн. Замовник вносить плату в безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01 вересня 2021 року по 31 серпня 2022 року) в сумі 22 700,00 грн так: 1-й етап оплати -11 350,00 грн (при укладенні цього договору) та 2-й етап оплати - 11 350,00 грн (не пізніше 20 січня 2022 року); 2 курс (з 01 вересня 2022 року по 31 серпня 2023 року) в сумі 22 700,00 грн так: 1-й етап оплати - 11 350,00 грн не пізніше 15 серпня 2022 року та 2-й етап оплати - 11 350,00 грн не пізніше 20 січня 2023 року (а.с.7-9,19).

Матеріали справи містять копії квитанцій, з яких вбачається, що ОСОБА_2 зі своєї картки № НОМЕР_1 здійснював перекази коштів на картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , а саме 01 квітня 2023 року в розмірі 500,00 грн, 04 квітня 2023 року - 200,00 грн, 06 квітня 2023 року - 200,00 грн, 08 квітня 2023 року - 100,00 грн, 11 квітня 2023 року - 200,00 грн, 12 квітня 2023 року - 200,00 грн, 13 квітня 2023 року - 100,00 грн, 15 квітня 2023 року - 100,00 грн, 15 квітня 2023 року - 100,00 грн, 16 квітня 2023 року - 100,00 грн, 18 квітня 2023 року - 100,00 грн, 24 квітня 2023 року - 200,00 грн, 25 квітня 2023 року - 500,00 грн, 27 квітня 2023 року - 200,00 грн, 04 травня 2023 року - 200,00 грн, 05 травня 2023 року - 200,00 грн, 08 травня 2023 року - 200,00 грн, 09 травня 2023 року - 100,00 грн, 17 травня 2023 року - 300,00 грн, 25 травня 2023 року - 290,00 грн, 14 вересня 2022 року - 1000,00 грн, 17 вересня 2022 року - 500,00 грн, 28 вересня 2022 року - 500,00 грн, 09 жовтня 2022 року - 3000,00 грн, 15 жовтня 2022 року - 1000,00 грн, 27 жовтня 2022 року - 500,00 грн, 03 листопада 2022 року - 10 900,00 грн, 19 грудня 2022 року - 500,00 грн, 31 грудня 2022 року - 1700,00 грн, 25 січня 2023 року - 200,00 грн, 31 січня 2023 року - 11 300,00 грн, 03 лютого 2023 року - 1200,00 грн, 04 лютого 2023 року - 400,00 грн, 13 лютого 2023 року - 1000,00 грн, 17 лютого 2023 року - 500,00 грн, 21 лютого 2023 року - 200,00 грн, 23 лютого 2023 року - 300,00 грн, 16 березня 2023 року - 150,00 грн, 28 березня 2023 року - 100,00 грн, 30 березня 2023 року - 100,00 грн (а.с.31-36).

23 травня 2022 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір оренди квартири, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування (найм) для проживання двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Орендна плата складає 8000,00 грн. Плату за комунальні послуги оплачує орендар на підставі рахунків відповідних організацій. Договір діє до 3 місяців з моменту передачі квартири за актом прийому-передачі (а.с.51-54).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надала копії квитанцій про сплату нею за навчання ОСОБА_4 за 2 курс: від 15 вересня 2022 року в розмірі 11 350,00 грн та від 31 січня 2023 року - 11 350,00 грн. Також надала копії квитанцій про оплату нею за орендовану квартиру: від 11 травня 2023 року в розмірі 9500,00 грн, від 13 квітня 2023 року - 9500,00 грн, від 13 квітня 2023 року - 1500,00 грн, від 13 травня 2023 року - 1300,00 грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини (далі - Конвенція ООН про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи питання стягнення аліментів, суд виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини, передбаченого статтею 141 СК України, а також приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини.

Відповідно до статті 80 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років - 2833,00 грн.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини.

За відсутності домовленості між батьками щодо способів виконання обов`язку утримувати дитину (частина перша статті 181 СК України), передбачене законом, право отримання аліментів на дитину одним із подружжя не залежить від того чи перебувають батьки дитини у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 723/3193/19-ц, провадження № 61-11454св20.

Отже, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись або за домовленістю між батьками, або за рішенням суду.

Виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації обов`язку з утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не досягнуто, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину, який з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їхнього належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Задовольняючи позов частково та стягуючи аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 2 500,00 грн на кожну дитину щомісяця і до досягнення ними повноліття, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 є працездатною людиною і як батько зобов`язаний матеріально утримувати своїх дітей, забезпечивши їх мінімально необхідними благами, які потрібні для їхнього життя та виховання, також суд першої інстанції врахував стан здоров`я та матеріальне становище сторін та наявність інших утриманців.

При цьому, суд виходить з необхідності забезпечення права дітей на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином, оскаржуване судове рішення ухвалено з урахуванням розміру доходів відповідача.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитини, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717св18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 18 років. На момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом він був студентом Харківського торговельно-економічного інституту Київського національного торговельно-економічного університету, навчався на денній формі, у зв`язку з чим самостійного заробітку не має.

Отже, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги для оплати пов`язаних з навчанням витрат.

Відповідач ОСОБА_2 має ще двох неповнолітніх дітей та аліменти на них визначено судом в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину. При цьому, відповідач перебуває у працездатному віці. Даних про те, що розмір доходів відповідача не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, матеріали справи не містять.

Встановивши, що ОСОБА_4 продовжує навчатися у вищому навчальному закладі та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а його батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці, має можливість надавати сину відповідну допомогу, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 2500,00 грн щомісячно до закінчення навчання, але не більше, як до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23-х років, є законним та обґрунтованим При цьому суд врахував матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність інших утриманців, обґрунтував розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що судом не враховано факт того, що вона мешкає з трьома дітьми в орендованій квартирі у м. Львові та щомісячно сплачує 8000,00 грн орендної плати, а також більше 1000,00 грн за комунальні послуги, тобто призначена сума в розмірі 7500,00 грн навіть не покриває затрати на оренду квартири щомісяця; що у зв`язку з військовою агресією на території України ціни на продукти харчування, одяг та відпочинок зросли на 20-40% від тих, що були до початку військової агресії, у зв`язку з чим нею визначено суму аліментів у твердій (грошовій) формі 5000,00 грн на кожну дитину, що буде достатньою для нормального та гармонійного розвитку дитини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції врахував всі обставини справи у сукупності та надані докази, на підставі яких дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 2500,00 грн на кожну дитину.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі зміни майнового стану чи стану здоров`я платника аліментів ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних з нього аліментів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, та її апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 02 серпня 2023 року.